Постанова 
Іменем України
 
27 березня 2019 року
м. Київ
 
справа № 1423/18835/2012
провадження № 61-36072св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - ОСОБА_4,
представник заявника (стягувача) - ОСОБА_5,
боржник - кредитна спілка «Кредитний Альянс»,
заінтересована особа - Центральний відділ державної виконавчої служби 
м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,
представники заінтересованої особи: Алєксєєва Анастасія Андріївна, Ткаченко Олена Вячеславівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2018 року у складі судді Черенкової Н. П. та постанову Апеляційного суду Миколаївської області 
від 29 березня 2018 року у складі колегії суддів: Коломієць В. В., Данилової О. О., Шаманської Н. О.,
 
В С Т А Н О В И В:

Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Центральний ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області) під час виконання виконавчого листа та скасування постанови державного виконавця.
 
Скарга мотивована тим, що судове рішення Центрального районного суду 
м. Миколаєва від 28 січня 2013 року не виконано з вини Центрального ВДВС 
м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області, оскілки будь-яких виконавчих дій державним виконавцем не було вчинено.
 
Посилаючись на неправомірність дій державного виконавця та з урахуванням викладеного, ОСОБА_4, просив суд: визнати неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва згідно з виконавчим листом №1423/18835/2012, виданого 25 березня 2013 року; скасувати постанову головного державного виконавця Центрального ВДВС 
м. Миколаєва Звіревич Д. Ю. від 25 листопада 2016 року ВП № 50545026 «Про повернення виконавчого документу стягувачу» як незаконну, та зобов'язати Центральний ВДВС м. Миколаєва відновити виконавче провадження 
ВП № 50545026 (стаття 41 Закону України «Про виконавче провадження»). Крім того, просив поновити строк звернення до суду з даною скаргою.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2018 року скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаєва під час виконання виконавчого листа № 1423/18835/2012 та на постанову Центрального ВДВС м. Миколаєва від 25 листопада 2016 року ВП №50545026 «Про повернення виконавчого документу стягувачу» залишено без розгляду.
 
Залишаючи скаргу ОСОБА_4 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що заявником пропущений передбачений законом десятиденний строк на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2018 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2018 року скасовано в частині залишення без розгляду оскарження бездіяльності Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області під час виконання виконавчого листа № 1423/18835/2012, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 25 березня 2013 року, щодо наслідків звернення ОСОБА_4 із заявою від 29 червня 2017 року про відкриття виконавчого провадження, та направлено в цій частині справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині залишення без розгляду оскарження бездіяльності Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області під час виконання виконавчого листа № 1423/18835/2012, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 25 березня 2013 року щодо наслідків звернення ОСОБА_4 із заявою від 29 червня 2017 року про відкриття виконавчого провадження, апеляційний суд виходив з того, що заявником дотримано строки на оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця за наслідком розгляду вищевказаної заяви                               ОСОБА_4 від 29 червня 2017 року про відкриття виконавчого провадження.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У червні 2018 рокуОСОБА_4подав до Верховного Суду касаційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рішення суду першої та апеляційної інстанцій оскаржується в частині залишення без розгляду скарги ОСОБА_4 про скасування постанови державного виконавця від 25 листопада 2016 року та бездіяльності ДВС під час перебування виконавчого листа на виконанні у 2013-2016 роках, а тому у іншій частині судом касаційної інстанції не переглядається (стаття 400 ЦПК України). 
 
Аргументи учасників справ
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що заявником не пропущено строк на оскарження триваючої бездіяльності Центрального ВДВС м. Миколаєва за період з 24 травня 2013 року по 15 серпня 2017 року. Крім того, зазначає, що пропустив строк на оскарження постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 25 листопада 2016 року ВП № 50545026 з поважних причин, оскільки було подано заяву про поновлення строку на оскарження постанови із зазначенням поважних причин.
 
Відзив на касаційну скаргу не подано
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судами встановлено, що заочним рішенням Центрального районного суду 
м. Миколаєва від 28 січня 2013 року позов ОСОБА_4 до кредитної спілки «Кредитний альянс» (далі - КС «Кредитний альянс») про стягнення грошового вкладу та відсотків задоволено. Стягнуто з КС «Кредитний альянс» на користь ОСОБА_4 грошовий вклад за договором від 17 червня 2009 року № 55 в сумі 66 000 грн та відсотків в сумі 27 745,32 грн, всього 93 745,32 грн.
 
25 березня 2013 року на виконання указаного рішення Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист № 1423/18835/2012.
 
03 червня 2013 року за заявою ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.
 
14 червня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2013 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 14 червня 2013 року відмовлено.
 
05 листопада 2013 року ОСОБА_4 повторно звернувся до Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження. 07 листопада 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
 
20 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
 
19 серпня 2014 року за заявою ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.
 
25 червня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
 
22 березня 2016 року за заявою ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.
 
25 листопада 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка є предметом даного судового розгляду.
 
29 червня 2017 року ОСОБА_4 в черговий раз звернувся до Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області з заявою про відкриття виконавчого провадження.
 
13 липня 2017 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області було винесено повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання у зв'язку з несплатою авансового внеску.
 
Встановивши, що ОСОБА_4, отримавши постанови про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 
47 Закону України «Про виконавче провадження» від 14 червня 2013 року (яка була ним оскаржена в судовому порядку і в задоволенні скарги відмовлено), 
від 20 червня 2014 року, від 25 червня 2015 року та від 25 листопада 2016 року суд обґрунтовано вважав, що заявник був обізнаний щодо існування оскаржуваної постанови державного виконавця, отже, саме з цього часу починається початок перебігу строків звернення до суду на оскарження такої бездіяльності.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_4 просив:
визнати неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва на підставі виконавчого листа №1423/18835/2012, виданого                         25 березня 2013 року; 
скасувати постанову головного державного виконавця Центрального ВДВС 
м. Миколаєва Звіревич Д. Ю. від 25 листопада 2016 року ВП № 50545026 «Про повернення виконавчого документу стягувачу» як незаконну, та зобов'язати Центральний ВДВС м. Миколаєва відновити виконавче провадження 
ВП № 50545026 (стаття 41 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Відповідно до частини 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до 05 січня 2017 року) постанова про повернення стягувачу виконавчого документа у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
 
Згідно з статтею 385 ЦПК України (у редакції на час звернення ОСОБА_4 зі скаргою до суду) скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.
Вказаний строк є процесуальними, він може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься переліку таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.
 
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України.
 
Встановлено, що з заявою про відкриття виконавчого провадження, в якому була винесена оскаржувана постанова від 25 листопада 2016 року, 
ОСОБА_4 звернувся до Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області 17 березня 2016 року.
 
За положеннями статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» 
(в редакції, що діяла до 05 січня 2017 року), особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, зокрема, знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження.
 
Враховуючи те, що належних та допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску заявником, встановленого статтею 385 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду зі скаргою) строку на оскарження постанови державного виконавця від 25 листопада 2016 року та бездіяльності ДВС під час перебування виконавчого листа на виконанні у 2013-2016 роках, не надано, суд першої інстанції, з висновками якого у цій частині погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про залишення заяви                 ОСОБА_4 у цій частині без розгляду. 
 
Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.
 
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2018 року в частині залишення без розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва згідно з виконавчим листом № 1423/18835/2012, виданим 25 березня 2013 року та скасування постанови головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва від 25 листопада 2016 року                            ВП № 50545026 «Про повернення виконавчого документу стягувачу» як незаконної, та зобов'язання Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва відновити виконавче провадження ВП № 50545026 залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             В. М. Коротун 
В. П.Курило
М. Є.Червинська