Постанова
Іменем України
 
13 лютого 2019 року 
м. Київ
 
справа № 588/1278/17
провадження № 61-39857св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, виконавчий комітет Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 14 грудня 2017 року  у складі головуючого-судді Линник О. С. та постанову Апеляційного суду Сумської області від 31 травня 2018 року у складі суддів: Ткачук С. С., Собини О. І., Кононенко О. Ю., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, виконавчого комітету Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області про визнання недійсним заповіту та встановлення факту родинних відносин.
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько, прізвище якого з невідомих їй причин у паспорті записано як «ОСОБА_6», в той час як у свідоцтві про народження записано «ОСОБА_6», що  створює перешкоди в оформленні спадкових прав. Крім того, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, їй стало відомо про існування заповіту, складеного її батьком за життя, яким останній заповів все своє майно ОСОБА_5
 
Вважає, що вказаний заповіт не відповідає вимогам статей 203, 225, 1247 ЦК України, оскільки посвідчений не уповноваженою на те особою, час і місце його складання не відповідають дійсності, порушена таємниця заповіту через присутність сторонніх осіб при його складанні, крім того волевиявлення батька на складання заповіту на користь відповідача не відповідало його волі та не було вільним, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння під час складання заповіту він взагалі не міг віддавати звіт своїм діям, що також свідчить про його нікчемність.
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила встановити факт того, що вона є дочкою ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, посвідчений 02 квітня 2010 року.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 14 грудня         2017 року позов задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Набережне Тростянецького району Сумської області. У задоволенні вимог про визнання заповіту недійсним відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт родинних відносин між позивачем та померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 підтверджено належними і допустимими доказами, а наявність помилки у написанні прізвища спадкодавця позбавляє позивача можливості оформити спадкові права. Разом з тим, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б слугували підставою для визнання спірного заповіту недійсним, виявлене порушення посадовою особою порядку ведення реєстру реєстрації нотаріальних дій є недостатньою підставою для встановлення факту порушення вимог щодо форми і посвідчення заповіту, та як наслідок, його нікчемності. Спірний заповіт був складений за формою визначеною законом, власноручно підписаний заповідачем та посвідчений у відповідності до вимог закону.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Апеляційного суду Сумської  області від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 14 грудня 2017 року залишено без змін.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів 
 
У липні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні вимог про визнання заповіту недійсним скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних  позовних вимог. У іншій частині ухвалені у справі судові рішення не оскаржуються. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оспорюваний заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми і посвідчення, за відсутності відповідного рішення виконавчого комітету сільської ради щодо повноважень секретаря ради на його посвідчення, заповіт не внесено у Реєстр для реєстрації нотаріальних дій та до алфавітної книги обліку заповітів, що в силу вимог статті 1257 ЦК України свідчить про його недійсність.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.
 
Сторони не скористалися своїм правом та не подавали до суду відзивів на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року справу № 588/1278/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області про визнання недійсним заповіту та встановлення факту родинних відносин справу призначено до судового розгляду.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.
 
За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи встановлені судами
 
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6
 
23 червня 2017 року із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори звернулася позивач ОСОБА_4, якій було повідомлено про наявність заповіту на користь ОСОБА_5
 
ОСОБА_5 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3.
 
Згідно копії спадкової справи, відкритої Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6, останнім 02 квітня          2010 року був складений заповіт, за яким все своє майно, де б воно не знаходилося  і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належало йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_5 
 
Вказаний заповіт посвідчений секретарем Гребениківської сільської ради Тростянецького району Сумської області Некрасовою Л. І. 
 
Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права 
 
Відповідно до статті 1233 ЦК Українизаповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 
 
Згідно зі статтею 1247 ЦК Українизаповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. 
 
Стаття 1251 ЦК Українивстановлює, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. 
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1257 ЦК Українизаповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
 
Підставами недійсності заповіту ОСОБА_4 зазначала те, що час та місце його складання не відповідає дійсності, оскільки він фактично складений не 02 квітня 2010 року, а 08 березня 2010 року та не в приміщенні сільської ради. Також при його складанні була порушена таємниця заповіту, оскільки при його підписанні були сторонні особи. Крім того, позивач зазначає, що заповіт є також нікчемним, так як були порушені вимоги щодо його форми та посвідчення, оскільки волевиявлення заповідача не відповідало його волі та не було вільним. При цьому він перебував у стані алкогольного сп'яніння та за життя висловлював бажання, щоб спадщина дісталась його дітям.   
 
В той же час суди встановили, що в оспорюваному заповіті міститься підпис заповідача та здійсненим ним напис, а саме: «заповіт прочитано мною вголос та підписано власноручно», а у тексті заповіту зазначено: місце, дата складання заповіту, число, місяць, рік народження ОСОБА_6, ідентифікаційний код. Заповідачу роз'яснено зміст статей 1234, 1241, 1253, 1254, 1255, 1307 ЦК України. Заповіт прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_6 та власноручно ним підписаний у присутності секретаря. Також у заповіті зазначено, що заповіт записаний секретарем сільської ради зі слів ОСОБА_6, особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено.  
 
Частиною третьою статті 10 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін  та інших осіб, які беруть участь у справі.
  
Аналогічні положення закріплені в частині третій статті 12 та частині першій статті 13 ЦПК України діючої редакції.
 
Відповідно до вимог статті  212 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення цього спору місцевим судом, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. 
 
З урахуванням вказаних вимог закону, оцінивши всі докази в їх сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено обставини на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог. 
 
Крім того, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, не прийняв у якості доказів покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які в суді повідомили про ті ж обставини, на які посилалась позивач, щодо підпису заповіту ОСОБА_6 в стані алкогольного сп'яніння 08 березня 2010 року біля будинку № 7 по вул. Вишневій у с. Набережне Тростянецького району Сумської області та у присутності інших осіб: ОСОБА_5, її чоловіка на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_10, оскільки вони надали показання зі слів іншої особи - ОСОБА_10, який в судове засідання для дачі показань не з'явився, а згодом клопотання про його допит було знято позивачем.
 
Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що оспорюваний заповіт не внесено до реєстру для реєстрації нотаріальних дій та до алфавітної книги обліку заповітів, що  в силу вимог статті 1257 ЦК України, свідчить про його недійсність, є безпідставним, оскільки виявлене порушення посадовою особою порядку ведення реєстру для реєстрації нотаріальних дій є недостатньою підставою для встановлення факту порушення вимог щодо форми і посвідчення оспорюваного заповіту та як наслідок його нікчемності, оскільки, як встановлено судами, форма оспорюваного заповіту відповідає вимогам статті 1247 ЦК України, він посвідчений у відповідності до вимог статті 1251 ЦК України та зареєстрований у спадковому реєстрі. 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», § 58, від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
 
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним заповіту, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Судові рішення в частині задоволення позову про встановлення факту родинних відносин не є предметом перегляду судом касаційної інстанції, оскільки сторонами в цій частині не оскаржувались.    
 
Керуючись статями 409, 410, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду  
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргуОСОБА_4 залишити без задоволення. 
 
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 14 грудня 2017 року  та постанову Апеляційного суду Сумської області від 31 травня 2018 року в частині вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області про визнання недійсним заповіту  залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | В. О. Кузнєцов
| А. С. Олійник
| С. О. Погрібний
| Г. І. Усик