ПОСТАНОВА
Іменем України

26 лютого 2019 року 
Київ
справа №825/1071/16
касаційне провадження №К/9901/13094/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Чернігівської митниці ДФС на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.07.2016 (головуючий суддя: Соломко І.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016 (головуючий суддя - Літвіна Н.М., судді: Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.) у справі №825/1071/16 за позовом Приватного підприємства «Семенівська мануфактура» до Чернігівської митниці ДФС про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,
В С Т А Н О В И В:
У червні  2016 року Приватне підприємство «Семенівська мануфактура» звернулося до адміністративного суду з позовом до Чернігівської митниці ДФС, у якому просило скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 18.05.2016 № 102000010/2016/000118/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №102110000/2016/00109.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що товариство при здійсненні митного оформлення товару надало всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, натомість митним органом необґрунтовано відмовлено декларанту у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, безпідставно визначивши митну вартість за другорядним методом (резервним). 
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.07.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016, адміністративний позов задоволено.
Судами попередніх інстанцій у межах спірних правовідносин встановлено, що з метою митного оформлення поставленого на користь позивача, згідно умов контракту № АВТ21/08/2013 від 21.08.2013, укладеного між позивачем та SUZHOU ALLBEST TEXTILE CO. LTD (постачальник) товару (з урахуванням додаткової угоди від 30.12.2013 №3), уповноваженою особою декларанта - ПП «Національні традиції» було подано до митного органу МД №102110001/2016/200857 від 18.05.2016 та задекларовано: ворсове поперечно вязане трикотажне полотно з синтетичних поліефірних волокон зі стриженим розрізаним ворсом, в рулонах шириною 198 см, щільністю 175 г/м2 (+/-5):- FLEECE FABRIC 12772м-1065 рулонів), вартістю 0,84 USD, загальною вартістю 94728,48 USD. Митна вартість товару заявлена за ціною контракту (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України. В підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару декларантом було подано до митного органу пакет документів визначених частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. За результатами розгляду ВМД та доданих до неї документів, посадовою особою митного органу складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи    пропуску транспортних засобів комерційного призначення №102110000/2016/00109, а також прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 18.05.2016 №102000010/2016/000118/2. Митну вартість ввезеного товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості відповідно до статті 64 Митного кодексу України. Підставою для коригування митної вартості товару слугував висновок митного органу про відсутність у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надані до митного оформлення документи підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом (за ціною договору), натомість митним органом неправомірно відмовлено позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, безпідставно визначивши митну вартість за другорядним методом (резервним) та прийнявши оскаржувані рішення та картку відмови. Правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна неможливість застосування основного методу не були спростовані митним органом, а посилання останнього на відсутність в поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Чернігівська митниця ДФС подала касаційну скаргу, у якій просить Верховний Суд скасувати рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що надані уповноваженою особою декларанта до митного оформлення документи не підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом (за ціною договору) через відсутність у них певних відомостей щодо складових митної вартості. Попередні методи не застосовані у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари, а також через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості. Таким чином, митний орган наполягає на правильності застосування ним резервного методу визначення митної вартості товарів.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої  статті 53 Митного кодексу України  (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Як свідчать обставини справи та з'ясовано судами першої та апеляційної інстанцій, уповноваженою особою декларанта одночасно із МД №102110001/2016/200857 від 18.05.2016 подано органу доходів і зборів наступні документи: контракт №АВТ21/08/2013 від 21.08.2013; інвойс №WAB-16WKL-3030 від 23.03.2016; пакувальний лист до інвойсу WAB-16WKL-3030 від 23.03.2016; видаткову накладну від 21.03.2016; відвантажувальну специфікацію №WAB-16WKL-3030/24 від 24.03.2016. Також додатково до митного оформлення надано розрахунок ціни (калькуляція собівартості на тканини) від 23.03.2016 № WAB-16WKL-3030, звіт про оцінку майна від 18.05.2016 №05-04/05/85; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 17.03.2016 № WAB/17.03/16; міжнародні товарно-транспортні накладні від 17.05.2016 №1375,0447, 1543.
Частиною третьою  статті 53 Митного кодексу України  (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
Відповідно до частини першої  статті 54 Митного кодексу України  (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з положеннями  статті 57 Митного кодексу України  (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Обставини справи свідчать, що за результатами розгляду МД та доданих до неї документів, митним органом складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №102110000/2016/00109, а також прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 18.05.2016 №102000010/2016/000118/2.
Підстави для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачені частиною другою статті 58 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Так, відповідно до вищевказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
У даному випадку, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування резервного методу.
Підставою для коригування митної вартості товару слугував висновок митного органу про відсутність у поданих до митного оформлення документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема: калькуляція собівартості на товари від 08.04.2016 №WAB-16WKL-3030/8-2 дійсна на період з 04.01.2016 по 04.03.2016, в той час як відвантаження товару здійснено 23.03.2016 згідно інвойсу від 23.03.2016 №WAB-16WKL-3030; прайс-лист від 17.03.2016 №WAB/17.03/16 не містить інформації щодо періоду дії цін; згідно статті 3 «Умови поставки» контракту від 21.03.2013 №АВТ21/08/2013 та інвойсу від 23.03.2016 №WAB-16WKL-3030 умовами поставки згідно «Інкотермс-2010» є CFR - UA м. Odessa однак до митного оформлення не надано документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; звіт про оцінку майна від 18.05.2016 №05-04/05/85 поданий не в повному обсязі та не дає можливості перевірити ціноутворення. Також митний орган вказав на те, що перевірити перерахування коштів на поставку товару згідно платіжного доручення від 18.04.2016 №409 неможливо через неподання до митного оформлення рахунку-фактури для здійснення попередньої оплати.
Суд зазначає, що з аналізу положень частини першої статті 3, частини першої статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», частини першої статті 189, частини другої статті 190 Господарського кодексу України випливає, що висновок експерта по своїй суті є лише результатом практичної діяльності фахівця - оцінювача щодо визначення вартості об'єкта оцінювання, в зв'язку з чим він не може містити інформацію про ціноутворення, адже вказані дії знаходяться поза межами професійної діяльності фахівця оцінювача та здійснюються кожним суб'єктом господарювання на власний розсуд. 
Щодо доводів митного органу про те, що надані на перевірку калькуляції дійсні в одному періоді, а відвантаження товару здійснювалось в інший, слід вказати на те, що калькуляція собівартості складена на період виготовлення товару, а в самій калькуляції не визначено період її дійсності. Крім того, сама по собі калькуляція не є документом, по якому здійснюється оплата та поставка товару, адже таким підтверджуючими документами є інвойс та коносамент, а сама калькуляція лише розшифровує вартість товару. 
Щодо відсутності страхових документів слід вказати на те, що товар поставлявся за базисом поставки CFR Іллічівськ/Одесса (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010». Поставка товару на умовах CFR Іллічівськ/Одесса (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010» передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару, а саме перевезення товару до порту призначення (фрахт). Вказана обставина підтверджується листом постачальника №WAB-16WKL-3030/8 від 08.04.2016, в якому зазначено, що вартість морського перевезення включена до ціни товару, вказаної у інвойсі. Крім того, про включення до ціни товару вартості фрахту свідчать і калькуляція № WAB-16WKL-3030/8-2 від 08.04.2016, надана постачальником. Також, повідомленням № WAB-16WKL-3030/11 від 11.04.2016 постачальник повідомив позивача, що у відношенні до товарів відвантажених за інвойсом, контейнерами CCLU7000543, GESU6911375, CCLU7280477, страхування вантажу не здійснювалось. Вказана інформація також підтверджується листом №11.002/14.04 від 14.04.2016.
Щодо доводів відповідача про те, що прайс-лист не містить інформації щодо періоду дії цін, слід вказати про те, що прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів. Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо періоду дії цін, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Щодо зауважень митного органу з приводу платіжного доручення то слід вказати на те, що за умовами контракту оплата товару здійснюється на наступних умовах: сума передоплати відповідно до рахунку-фактури про предоплату, залишок суми від повної вартості товару сплачується впродовж 3-х місяців з фактичної дати поставки; умови поставки визначаються та погоджуються сторонами для кожної окремої партії товару та вказуються у інвойсі. З інвойсу від 23.03.2016 №WAB-16WKL-3030 вбачається, що попередня оплата за даною поставкою не погоджувалась та не проводилась, у зв'язку із чим до митного оформлення не подавався розрахунок для здійснення попередньої оплати. Подане до митного оформлення платіжне доручення від 18.04.2016 №409 було подано виключно задля усунення у митного органу сумнівів щодо реальності зовнішньоекономічного контракту та не стосується спірної поставки.
Таким чином, виявлені митним органом у поданих позивачем до митного оформлення документах розбіжності є формальними та несуттєвими, такі жодним чином не вливають на числові значення складових митної вартості товарів.
З урахуваннями викладеного, Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачем подано до митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Чернігівської митниці ДФС без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Чернігівської митниці ДФС залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.07.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016 у справі №825/1071/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                                                                      Т.М. Шипуліна
                                                                                                                                                                                            Л.І. Бившева
                                                                                             В.В. Хохуляк