Постанова
Іменем України
 
16 травня 2019 року
місто Київ
 
справа № 757/29202/17
провадження № 61-36783св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3 ,
відповідачі: Державне підприємство «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал», ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_2 на постанови Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Левенця Б. Б., Соколової В. В.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» (далі - ДП «Мистецький Арсенал»), ОСОБА_2 про встановлення факту цензури та відшкодування моральної шкоди, просив встановити факт того, що ДП «Мистецький Арсенал» 25 липня 2013 року знищено художній твір - картину «ІНФОРМАЦІЯ_1», виконану автором ОСОБА_3 на стіні в приміщені виставкового комплексу « Мистецький Арсенал », шляхом її зафарбування чорною фарбою, як акт цензури; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати інформацію щодо твору ОСОБА_3 шляхом публікації відповідного спростування у інтернет-виданні «Українська правда»; стягнути з ДП «Мистецький Арсенал» на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням конституційної заборони акта цензури, в розмірі 10 000, 00 грн та витрати зі сплати судового збору.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП «Мистецький Арсенал», ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації роз`єднано в самостійне провадження.
Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2015 року у іншій цивільній справі № 757/7903/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ДП «Мистецький Арсенал», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та відшкодування шкоди, виплату компенсації за порушення авторських прав встановлено, що 27 липня - 29 вересня 2013 року у «Мистецькому Арсеналі» проходила виставка «Велике і Величне», на якій було представлено мистецькі твори з колекцій художніх, історичних та археологічних музеїв України. Позивач був запрошений взяти участь у виставці для створення картини «ІНФОРМАЦІЯ_1» безпосередньо на стіні (муралу) в приміщенні «Мистецького Арсеналу ». У зв`язку з тим, що станом на 25 липня 2013 року картина не була завершена, відповідачем було прийнято рішення про те, що твір експонуватись не буде та відповідно стіна була зафарбована. Перед прийняттям рішення про те, що твір експонуватись не буде та відповідно його знищенням відповідач не надав можливість позивачу зробити її фотографію чи копію останньої версії (зображення) картини.
ОСОБА_3 зазначає, що під час розгляду зазначеної справи судом не встановлювалися причини знищення художнього твору (зафарбування картини) на стіні у ДП «Мистецький Арсенал». На переконання позивача, причиною знищення твору став «акт цензури», а тому звернувся до суду з позовом про встановлення факту цензури, відшкодування моральної шкоди, вважаючи, що порушено його права як художника на свободу вираження ідей та поглядів, свободу художньої творчості.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанційщодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ДП «Мистецький Арсенал», ОСОБА_2 про встановлення факту цензури та відшкодування моральної шкоди у частині позовних вимог до ДП «Мистецький Арсенал» про відшкодування моральної шкоди закрито.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтовувалась тим, що наявне рішення суду у справі № 757/7903/15-ц, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що підставою пред`явлення позову у цивільній справі № 757/7903/15-ц є порушення немайнових прав автора внаслідок знищення твору та завдання моральної шкоди. У цій справі підставою позову є встановлення факту знищення зазначеної картини внаслідок цензури та, як наслідок вчинення такого акта, завдання позивачу моральної шкоди. Таким чином, наявні різні підстави звернення до суду з позовами ОСОБА_3 
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанційщодо позовних вимог про становлення факту цензури
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ДП «Мистецький Арсенал», ОСОБА_2 про встановлення факту цензури закрито.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтовувалась тим, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку окремого провадження. З урахуванням наведеного, взявши до уваги відсутність предмета спору, що унеможливлює розгляд такої вимоги, як встановлення факту цензури в порядку позовного провадження, без одночасного вирішення спору про право, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту того, що ДП «Мистецький Арсенал» 25 липня 2013 року знищило художній твір - картину «ІНФОРМАЦІЯ_1», виконану автором ОСОБА_3 на стіні в приміщені виставкового комплексу « Мистецький Арсенал », шляхом її зафарбування чорною фарбою, як акт цензури. У цьому випадку існує спір про право та встановлення підвідомчого судові факту, пов`язане з вирішенням спору про право.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційних скарг 
У касаційних скаргах, поданих у травні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 просить скасувати постанови Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року, залишити в силі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційні скарги
Касаційні скарги обґрунтовуються порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Заявник зазначає, що апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_3 пред`явив позов про відшкодування шкоди з тих же підстав, обґрунтовуючи його тими ж обставинами, що і у справі № 757/7903/15-ц, рішення у якій набрало законної сили, а тому апеляційний суд неправильно застосував правило пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України. Постанова апеляційного суду від 18 квітня 2018 року в частині позовних вимог про встановлення факту цензури є необґрунтованою, не наведено мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу. Апеляційний суд, на переконання заявника, також неправильно застосував пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України.
Також заявник зазначає, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності заявника, яка не була належним чином повідомлена про час та дату судового розгляду справи апеляційним судом.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У відзивах на касаційні скарги ОСОБА_3 просить касаційні скарги ОСОБА_2 відхилити, оскаржувані судові рішення залишити без змін. Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив усіх обставин справи та дійшов помилкового висновку про наявність рішення суду, яке набрало законної сили, між тими ж сторонами, з того ж предмета та з тих же підстав. В частині позовних вимог про встановлення факту цензури позивач зазначає, що спір про право є очевидним, пов`язаний з порушенням конституційної заборони цензури, конституційного права на вільне вираження поглядів та переконань, права на свободу художньої творчості, яке забороняє цензуру результатів творчої діяльності.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалами Верховного Суду від 02 липня 2018 року та від 18 лютого 2019 року відкрито касаційні провадження у справі за касаційними скаргами ОСОБА_2 
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вимоги щодо законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень передбачені у статті 263 ЦПК України, за якою судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення в цілому відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 263 ЦПК України, а отже, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі щодо позовних вимог про відшкодування шкоди
Суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційних скарг встановив, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2015 року у цивільній справі № 757/7903/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 грудня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП «Мистецький Арсенал», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, відшкодування моральної шкоди та виплату компенсації за порушення авторських прав задоволено частково та стягнуто з ДП «Мистецький Арсенал» на користь ОСОБА_3 1 000, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Підставою пред`явлення позову у справі № 757/7903/15-ц стало порушення немайнових прав автора внаслідок знищення твору та завдання цим йому моральної шкоди. Разом з тим, у цій справі підставою позову є факт знищення картини внаслідок цензури та, як наслідок вчинення такого акта, завдання моральної шкоди.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі з підстав наявності рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, апеляційний суд дослідив наявні у справі матеріали, судові рішення, з`ясував зміст позовів та не встановив наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Аналіз пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У процесуальному законодавстві закріплена конструкція позовного провадження як певна процедура розгляду і вирішення цивільних справ зі спорів про право цивільне. 
Позовному провадженню притаманна позовна форма як модельна, узагальнююча конструкція процедури позовного провадження. Для неї характерні такі ознаки, як наявність матеріально-правової вимоги, яка випливає із порушеного або оспорюваного права сторони і яка підлягає в силу закону розгляду в певному порядку, встановленому законом; наявність спору про суб`єктивне право; наявність двох сторін із протилежними інтересами, які наділені законом певними правомочностями щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів у суді.
Цивільні процесуальні правовідносини персоніфікують учасників цивільного судочинства, визначають їхні права і обов`язки відповідно до процесуальних функцій і гарантії забезпечення справедливого судочинства.
Отже, провадження цивільного процесу - це специфічна модель розгляду цивільної справи, що відбиває предметну характеристику цивільного судочинства з точки зору матеріально-правової природи справ, що розглядаються, специфіку доказування фактів як юридико-фактологічної основи справи та результатів розгляду справи, які відбиваються у процесуальних актах - певного роду документах.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права. 
Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, що виступають доказами у справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову. 
Верховний Суд врахував, що, звернувшись до суду з позовом у справі № 757/7903/15-ц, позивачем підставою вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди визначено порушення його майнових та немайнових прав як автора твору. Правові відносини врегульовані нормами ЦК України щодо захисту права інтелектуальної власності та авторських прав, а також спеціальним Законом України «Про авторське право та суміжні права». Правовими підставами позову ОСОБА_3 визначив саме правила статей 50, 52 Закону України «Про авторське право та суміжні права».
У справі, що переглядається, ОСОБА_3 звернувся з позовом у зв`язку з порушенням його права як художника на заборону цензури, на вільне вираження поглядів та переконань, права на свободу художньої творчості, яке забороняє цензуру результатів творчої діяльності. Правовими підставами позову ОСОБА_3 визначив положення статей 23, 309, 1167 ЦК України, статей 15, 34, 55 Конституції України.
Таким чином, апеляційний суд, встановивши, що позови мають різні підстави, зокрема й правові підстави, зробив обґрунтований висновок про скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі щодо позовних вимог про встановлення факту цензури
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження в частині позовних вимог про встановлення факту цензури, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про існування спору про право, що унеможливлює розгляд справи в порядку окремого провадження.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України).
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін; спори бувають матеріальними і процесуальними. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Встановлення факту цензури необхідно заявнику для вирішення надалі питання щодо права на відшкодування моральної шкоди, завданої цим фактом цензури.
Згідно зі статтею 309 ЦК України фізична особа має право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Фізична особа має право на вільний вибір сфер, змісту та форм (способів, прийомів) творчості. Цензура процесу творчості та результатів творчої діяльності не допускається.
Зважаючи на наведене, враховуючи мету пред`явлення вимоги про встановлення факту цензури, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про наявність спору про право цивільне.
Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_3 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої позовної заяви апеляційним судом обґрунтовано та правомірно встановлено існування спору про право, що підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження, а тому суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Оскаржувані постанови суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм процесуального права, доводи касаційних скарг висновків апеляційного суду не спростовують.
Верховним Судом здійснено перегляд справи в межах доводів та вимог касаційної скарги та з врахуванням правил статті 400 ЦПК України, а також застосовано положення частини другої статті 410 ЦПК України, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
З огляду на наведене та враховуючи те, що правильне застосовування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, Верховний Суд визнає касаційні скарги необґрунтованими.
Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані постанови суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. 
ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Верховний Суд наголошує, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 42).
Щодо клопотання представника позивача про розгляд справи з викликом сторін
Представник ОСОБА_3 у березні 2019 року звернувся до суду касаційної інстанції з клопотанням про розгляд справи з викликом сторін.
Як зазначено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Зважаючи на наведені правила та те, що процесуальним законом не передбачено можливість виклику сторін для участі у розгляді справи касаційним судом під час попереднього судового засідання, яке проводиться у порядку письмового провадження, Верховний Суд визнає клопотання представника позивача таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанови Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                              С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик