П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
19 березня 2019 року
м. Київ
Справа № 9901/585/18
Провадження № 11-1473заі18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С.,
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю секретаря судового засідання Мамонової І. В.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_3,
представник відповідача - ОСОБА_4,
розглянула в судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року (судді Кравчук В. М., Бившева Л. І., Гриців М. І., Смокович М. І., Ханова Р. Ф.) у справі № 9901/585/18 за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним і скасування рішення та
ВСТАНОВИЛА:
У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВККС, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26 квітня 2018 року № 560/ко-18 та зобов'язати Комісію допустити позивача до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
На обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що 13 березня 2018 року в межах проходження суддями кваліфікаційного оцінювання склав анонімне письмове тестування, за результатами якого набрав 74,25 бала, та практичне завдання, за результатами якого набрав 47,5 бала, що разом складає 121,75 бала. ВККС рішенням від 26 квітня 2018 року № 560/ко-18 визначила, що суддя Господарського суду Донецької області Тоцький С. В. не склав іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року № 7/зп-18 (далі - Рішення № 7/зп-18); відмовила позивачу в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17; визнала суддю Господарського суду Донецької області Тоцького С. В. таким, що не відповідає займаній посаді.
На думку позивача, вказане рішення Комісії є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання є не самостійними етапами кваліфікаційного оцінювання, а складовими етапу «Іспит». Ураховуючи, що рішення про допуск судді до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання приймається за результатами проходження цим суддею саме етапу «Іспит», позивач вважає, що оцінка результатів за підсумками «Іспиту» має визначатися виходячи із загальної суми балів, які набрав суддя за виконання анонімного письмового тестування та практичного завдання. Набрання ним в цілому за іспит 121,75 бала не позбавляло його права на участь у наступному етапі оцінювання на відповідність займаній посаді - «Дослідження досьє та проведення співбесіди», оскільки пункт 8 глави 6 Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (у редакції рішення ВККС України від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18; далі - Положення), передбачає, що суддя, який за результатами виконання практичного завдання набрав менше мінімального допустимого бала, допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання у разі набрання ним мінімально допустимого балу іспиту. 
Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що: Положення та рішення ВККС, на підставі яких проводилось оцінювання суддів, не зареєстровані в Міністерстві юстиції України; Комісія не взяла до уваги критерій компетентності; європейські стандарти не передбачають звільнення судді з посади лише за наслідками кваліфікаційного оцінювання; згідно із Конституцією України та Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, передбачених частиною шостою статті 126 Конституції України, в якій така підстава як невідповідність за результатами оцінювання займаній посаді також відсутня; неможливість оскарження результатів оцінювання практичного завдання є порушенням права на оскарження рішень, дій суб'єкта владних повноважень, порушенням положень міжнародних стандартів.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 10 грудня 2018 року відмовив у задоволенні позову.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням положень статей 2 та 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). При цьому Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду до подібних правовідносин застосовує різний правовий підхід під час розгляду адміністративних позовів. На думку скаржника, рішення Комісії від 26 квітня 2018 року № 560/ко-18 прийнято з порушенням норм Конституції України та Закону № 1402-VIII, не відповідає вимогам юридичної (правової) визначеності як елемента принципу верховенства права, а тому позивача безпідставно не допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді та визнано таким, що не відповідає займаній посаді, з подальшими наслідками, а саме позбавленням права здійснювати правосуддя на посаді судді Господарського суду Донецької області. Крім того, недопущення його до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання та направлення його документів до ВРП для розгляду питання про звільнення із займаної посади є прямим порушенням права ОСОБА_3 на проходження кваліфікаційного оцінювання та виконання службових повноважень, передбаченого Законом № 1402-VIII. Скаржник також зазначив, що судом застосовано Положення, тоді як у судовому рішенні від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/637/18 колегія суддів зазначила, що суд не застосовує підзаконний нормативний акт - Положення, як такий, що звужує обсяг прав особи та суперечить нормативному акту вищої ланки, а саме Закону № 1402-VIII. На підставі викладеного скаржник просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Комісії зазначив, що суд надав повну юридичну оцінку всім обставинам, що мають значення для вирішення справи, а викладені у рішенні висновки суду відповідають обставинам справи. На думку представника ВККС, процедура кваліфікаційного оцінювання стосовно позивача була проведена в порядку та відповідно до вимог чинного законодавства України, дії Комісії повністю відповідають нормам Закону № 1402-VIII та нормативним актам, прийнятих Комісією на основі положень цього Закону, будь-які порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача, як учасника процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, - відсутні. У зв'язку з викладеним представник Комісії просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримав доводи касаційної скарги та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.
Представник Комісії просив залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, виступи позивача та представника відповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення й не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до ухвалення незаконного судового рішення.
Суд першої інстанції установив, що Указом Президента України від 06 червня 2011 року № 643/2011 ОСОБА_3 призначено на посаду судді Господарського суду Донецької області строком на п'ять років.
Рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 ВККС відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII призначила кваліфікаційне оцінювання 999 суддям місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, в тому числі судді Господарського суду Донецької області Тоцькому С. В.
Відповідно до Рішення № 7/зп-18 проведення іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, призначеного згідно з рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17, для суддів місцевих судів (господарська спеціалізація; додаток № 16 до вказаного рішення), призначено ВККС на 13 березня 2018 року.
Цим рішенням Комісія визначила черговість стадій складення іспиту: перша стадія - анонімне письмове тестування; друга стадія - виконання практичного завдання (пункт 2 Рішення № 7/зп-18), а також встановила, що мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого бала: у разі набрання суддею 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складення анонімного письмового тестування; 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання (пункт 3 рішення № 7/зп-18).
За змістом пунктів 4 та 5 вказаного рішення для суддів місцевих судів кількість запитань у тестовому завданні становить 80, практичних завдань - 1. Виконання практичного завдання, як зазначено у пункті 6 Рішення № 7/зп-18, здійснюватиметься із використанням комп'ютерної техніки.
Рішенням від 29 березня 2018 року № 65/зп-18 Комісія затвердила кодовані результати складеного суддями 13 березня 2018 року анонімного письмового тестування та практичного завдання.
Зокрема, згідно з витягами з додатків 1 та 2 до рішення від 29 березня 2018 року № 65/зп-18 суддя Тоцький С. В. за результатами складення анонімного письмового тестування отримав 74,25 бала (з максимально можливих 90), за виконання практичного завдання - 47,5 бала (з максимально можливих 120).
За наслідками визначення результатів кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді за підсумками іспиту суддів місцевих та апеляційних судів та вирішення питання щодо допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди» ВККС прийняла рішення від 26 квітня 2018 року № 560/ко-18, яким: визнала суддю Господарського суду Донецької області Тоцького С. В. таким, що не склав іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року № 7/зп-18; відмовила судді Господарського суду Донецької області Тоцькому С. В. у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17; визнала суддю Господарського суду Донецької області Тоцького С. В. таким, що не відповідає займаній посаді.
Установлених судом першої інстанції обставин справи її учасники не оспорюють.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду керувався тим, що оскільки позивач не набрав мінімально допустимого бала за виконання практичного завдання, він вважається таким, що не підтвердив своєї професійної компетентності на етапі іспиту загалом, а тому не може бути допущений до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання. При цьому, за висновком суду першої інстанції, оскаржуване рішення Комісії відповідає вимогам, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, зокрема його прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, пропорційно та з дотриманням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими ці висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з таких міркувань.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
За правилами частин першої, другої та п'ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
На виконання вимог Закону№ 1402-VІІІ рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затверджено Положення.
Рішенням Комісії від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 затверджено Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII).
Суд першої інстанції встановив, що рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 ВККС призначила кваліфікаційне оцінювання 999 суддям місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, в тому числі судді Господарського суду Донецької області Тоцькому С. В.
Рішенням № 7/зп-18 Комісія призначила проведення іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, призначеного згідно з рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17, для суддів місцевих судів (господарська спеціалізація; додаток № 16 до вказаного рішення), на 13 березня 2018 року.
На підставі частин першої та другої статті 85 Закону № 1402-VІІІ кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Комісія. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. 
Відповідно до пункту 1 Порядку іспит - це встановлений Законом етап кваліфікаційного оцінювання, який є основним засобом виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону судді та/ або кандидата на посаду судді.
Іспит проводиться Комісією з метою визначення здатності учасника іспиту здійснювати правосуддя у відповідному суді або для оцінювання відповідності учасника іспиту займаній посаді судді за критерієм професійної компетентності. Іспит відбувається шляхом складення учасником іспиту анонімного письмового тестування та виконання письмового практичного завдання (пункт 2 Порядку).
Відповідність судді критерію професійної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рівень знань у сфері права; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні; ефективність здійснення правосуддя; діяльність щодо підвищення фахового рівня. Показники «рівень знань у сфері права» та «рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні» оцінюються під час іспиту на підставі відповідно анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання (пункти 1-3 глави 2 розділу ІІ Положення).
За змістом пунктів 1 і 4 глави 6 розділу ІІ Положення встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
У підпункті 5.1 пункту 5 глави 6 розділу ІІ Положення визначено, що критерії компетентності оцінюються так: професійна компетентність (за показниками, отриманими під час іспиту) - 300 балів, з яких: рівень знань у сфері права - 90 балів; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 120 балів; ефективність здійснення суддею правосуддя або фахова діяльність для кандидата на посаду судді - 80 балів; діяльність щодо підвищення фахового рівня - 10 балів; особиста компетентність - 100 балів; соціальна компетентність - 100 балів.
За правилами пунктів 6.1-6.4 глави 6 розділу ІІ Положення мінімально допустимим є бал, отриманий за результатами оцінки критерію кваліфікаційного оцінювання, який дозволяє судді (кандидату на посаду судді) продовжувати участь у кваліфікаційному оцінюванні. Мінімально допустимий бал визначається для: анонімного письмового тестування; виконання практичного завдання; іспиту. Мінімально допустимі бали при складенні анонімного письмового тестування та виконанні практичного завдання визначаються рішенням Комісії за критеріальним методом відповідно до Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів. Мінімально допустимий бал при виконанні практичного завдання встановлюється для визначення мінімально допустимого бала іспиту. Мінімально допустимий бал іспиту визначається рішенням Комісії за сумою мінімально допустимих балів анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання.
Пунктами 7-9 глави 6 розділу ІІ Положення передбачено, що суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами складення анонімного письмового тестування набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до виконання практичного завдання, припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді. Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами виконання практичного завдання набрав менше мінімально допустимого бала, допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання у разі набрання ним мінімально допустимого бала іспиту. Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами етапу «Іспит» набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до етапу «Дослідження досьє та співбесіда», припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідність займаній посаді.
Як установлено судом першої інстанції, рішенням від 29 березня 2018 року № 65/зп-18 Комісія затвердила кодовані результати складеного суддями 13 березня 2018 року анонімного письмового тестування та практичного завдання.
Зокрема, згідно з витягами з додатків 1 та 2 до рішення від 29 березня 2018 року № 65/зп-18 суддя Тоцький С. В. за результатами складення анонімного письмового тестування отримав 74,25 бала (з максимально можливих 90), за виконання практичного завдання - 47,5 бала (з максимально можливих 120).
За наслідками визначення результатів кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді за підсумками іспиту суддів місцевих та апеляційних судів та вирішення питання щодо допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди» ВККС прийняла рішення від 26 квітня 2018 року № 560/ко-18, яким: визнала суддю Господарського суду Донецької області Тоцького С. В. таким, що не склав іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року № 7/зп-18; відмовила судді Господарського суду Донецької області Тоцькому С. В. у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17; визнала суддю Господарського суду Донецької області Тоцького С. В. таким, що не відповідає займаній посаді.
Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
На переконання ОСОБА_3, оцінка результатів за підсумками «Іспиту» має визначатися виходячи із загальної суми балів, які суддя набрав за виконання анонімного письмового тестування та практичного завдання. Позивач вважає, що набрання ним в цілому за іспит 121,75 бала не позбавляло його права на участь у наступному етапі оцінювання на відповідність займаній посаді - «Дослідження досьє та проведення співбесіди», оскільки пункт 8 глави 6 Положення передбачає, що суддя, який за результатами виконання практичного завдання набрав менше мінімального допустимого бала, допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання у разі набрання ним мінімально допустимого балу іспиту.
Разом з цим суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що рівень знань у сфері права та рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні є самостійними (самодостатніми) показниками визначення рівня професійної компетентності судді, кожен з яких, відповідно до пунктів 2, 3 глави 2 розділу ІІ Положення, має на меті проявити й оцінити різні аспекти професійної підготовки і кваліфікації судді (які хоч і взаємопов'язані між собою з огляду на сферу професійної діяльності, втім відмінні один від одного за своєю суттю).
При цьому, оцінюючи рівень знань у сфері права (за показниками, визначеними у пункті 2 глави 2 розділу ІІ Положення) шляхом анонімного письмового тестування, не вдасться з'ясувати рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні, й незважаючи на те, що вказаний критерій професійної компетентності (рівень знань у сфері права) теж має істотне значення, усе ж він не може замінити чи частково збалансувати загальний результат іспиту (шляхом додавання балів). Позаяк йдеться про оцінювання відповідності судді займаній посаді, то така особа повинна підтвердити свою відповідність за усіма критеріями та відповідними їм показниками у тій послідовності, яку встановила Комісія.
Критерії, за яких суддя визнається таким, що набрав мінімально допустимий бал іспиту, визначені у Рішенні № 7/зп-18.
Згідно з пунктом 3 згаданого рішення суддя вважається таким, що набрав мінімально допустимий бал іспиту, у разі набрання ним: 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складання анонімного письмового тестування; 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.
Таким чином, Комісія для цілей проведення іспиту встановила як мінімально допустимий бал для іспиту загалом, так і для анонімного письмового тестування і практичного завдання, як дві необхідні умови набрання мінімально допустимого бала в межах цього іспиту.
За правилами пункту 9 глави 6 розділу ІІ Положення суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами етапу «Іспит» набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до етапу «Дослідження досьє та співбесіда», припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідність займаній посаді.
З огляду на те, що за виконання практичного завдання позивач набрав 47,5 бала (з максимально можливих 120), тобто менше 50 відсотків від максимально можливого бала, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не підтвердив своєї професійної компетентності на етапі іспиту загалом, а тому правомірно не допущений Комісією до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 9901/580/18 (провадження № 11-902заі18).
Оскільки під час прийняття оскаржуваного рішення ВККС діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, пропорційно, з урахуванням права судді на участь у процесі прийняття рішення, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 
При цьому кваліфікаційне оцінювання позивача проведено ВККС на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення», глави 1 розділу V «Кваліфікаційний рівень судді» Закону № 1402-VIII, а також відповідно до порядку та методології кваліфікаційного оцінювання, показників відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засобам їх встановлення, затверджених Комісією на виконання положень частини п'ятої статті 83 Закону № 1402-VIII, що спростовує доводи ОСОБА_3 про порушення відповідачем вимог юридичної (правової) визначеності як елемента принципу верховенства права.
Безпідставними є й доводи позивача в апеляційній скарзі на неоднакове застосування судом першої інстанції норм матеріального права при розгляді аналогічних справ, оскільки рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/637/18, на яке посилається скаржник, не набрало законної сили у зв'язку з його апеляційним оскарженням.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з частиною першою статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року - без змін.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                           В. С. Князєв 
Суддя-доповідач О. С. Золотніков 
Судді:                             Н. О. Антонюк   О.Б. Прокопенко
С. В. Бакуліна   Л. І. Рогач 
В. В. Британчук І. В. Саприкіна 
Д. А. Гудима     О. М. Ситнік 
О. Р. Кібенко   В. Ю. Уркевич 
Л. М. Лобойко О. Г. Яновська 
Н. П. Лященко