П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 р.
м. Київ
 
Справа № 638/9687/17
Провадження № 51-7395 км 18
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                                           ОСОБА_1 ,
суддів:                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                   ОСОБА_4 ,
прокурора                                                ОСОБА_5 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року щодо
                                   ОСОБА_6 ,
                                   ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                   уродженця м. Макіївки Донецької області, який 
                                   мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року затверджено угоду про примирення від 26 червня 2017 року між ОСОБА_6 та представником потерпілого Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради. 
ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, до узгодженого сторонами покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
            За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, переслідуючи корисливу мету збагачення за рахунок державних коштів, 11 листопада 2014 року, заповнюючи заяви на оформлення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, умисно не повідомив відомості, що виключають можливість надання відповідної допомоги, а саме, про наявність у нього відкритого депозитного банківського рахунку з грошовими коштами на ньому в сумі 50 773,62 грн. В результаті чого потерпілому - Управлінню праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради заподіяно матеріальних збитків на суму 10 864,65 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із постановленими щодо ОСОБА_6 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції не мав права затверджувати угоду про примирення, оскільки однією зі сторін угоди є самостійний виконавчий орган Харківської міської ради, майно якого належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, що виключає можливість укладення такої угоди. Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, належним чином не перевірив доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, не дав вичерпної відповіді на них і постановив рішення, яке не відповідає вимогам кримінального процесуального закону. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав подану касаційну скаргу, просив скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 190 КК України в касаційному порядку прокурором не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, то вони є безпідставними. 
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Частиною 1 ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 добровільно відшкодував завдану потерпілому - Управлінню праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради шкоду під час досудового розслідування, що дало можливість укласти учасникам угоду про примирення. Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про долучення до матеріалів провадження зазначеної угоди та прийняття відповідного рішення.
Суд першої інстанції провів підготовче судове засідання з урахуванням положень ст. 474 КПК України, за результатами якого ухвалив вирок про затвердження вказаної угоди, визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, й призначив узгоджене сторонами покарання. При цьому прокурор просив затвердити угоду про примирення між представником Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради та ОСОБА_6 як таку, що повною мірою відповідає вимогам КПК України.
Тобто, на момент ухвалення вироку на підставі угоди між потерпілим та обвинуваченим суд першої інстанції обґрунтовано керувався положеннями статей 55, 469, 473, 474 КПК України та ухвалив рішення, яке відповідає цим вимогам закону.
Суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду, в межах своїх повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК України, за апеляційною скаргою прокурора, доводи якої аналогічні доводам касаційної скарги, щодо неможливості укладення угоди про примирення потерпілого з обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, ретельно перевірив їх, дав їм належну оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
При цьому Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що зміст укладеної між представником потерпілого Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради та ОСОБА_6 угоди про примирення жодним чином не суперечить інтересам суспільства; у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм ч. 3 ст. 469, п. 7 ст. 474 КПК України. 
Зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій Суд уважає законними, обґрунтованими та такими, що узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 31 березня 2016 року (справа № 5-27 кс 16), та правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 грудня 2018 року у справі № 51-4582 км 18 (756/11661/17).
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6  - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                   ОСОБА_3