Постанова
Іменем України
19 лютого 2019 року
м. Київ
справа № 175/2507/14-к
провадження № 51-2914км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                             ОСОБА_1 
суддів                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
                                           
за участю:
секретаря 
судового засідання                 ОСОБА_4 ,
прокурора                                  ОСОБА_5 ,
захисника                                   ОСОБА_6 ,
засудженого                              ОСОБА_7                                     
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого                ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, 30 січня 2013 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області  за ч. 1 ст. 163 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробовуванням та іспитовим строком на 1 рік 6 місяців з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК , 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, ч. 1 ст. 309 КК,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від           08 липня 2016 року  ОСОБА_7 засуджено:
- за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_7 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК, підпункту «б» п. 1  ч. 1 ст. 72 КК, ч. 3 ст. 78 КК до призначеного покарання ОСОБА_7 повністю приєднано невідбуте покарання у виді обмеження волі строком 2 роки за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2013 року і, остаточно, за сукупністю вироків, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції 26.11.2015) ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, а саме з 15.03.2014 року по 07.07.2016 року.
Судом вирішено долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 08 липня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим,  в період іспитового строку, знову вчинив умисні злочини. Так, ОСОБА_7 15 березня 2014 року, близько 15 год. 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, заздалегідь озброївшись за      місцем     свого     проживання    по     АДРЕСА_1 незареєстрованою у встановленому законом порядку мисливською рушницею моделі «ТОЗ-В (БМ)», на ґрунті неприязних відносин, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 , прибув до території домоволодіння АДРЕСА_1 та, будучи достовірно обізнаним у тому, що вказана мисливська рушниця заряджена набоями 16-го калібру, знаходячись на відстані приблизно 43-50 метрів від ОСОБА_8 , який перебував на території зазначеного домоволодіння в оточенні своїх знайомих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , умисно здійснив з рушниці один прицільний постріл у бік ОСОБА_8 , спричинивши йому проникаюче вогнепальне поранення голови, від якого потерпілий помер. 
Крім того, у період часу з 21 години 30 хвилин до 23 години 55 хвилин,  15 березня 2014 року у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 у будинку               АДРЕСА_1 , у приміщенні гаражу працівниками правоохоронних органів було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», обіг якого заборонено, масою в перерахунку на суху вагу 160,192 г, який ОСОБА_7 незаконно придбав і зберігав без мети збуту. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді першої  інстанції.  Вважає, що його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК не доведено. Зазначає, що в основу обвинувального вироку покладено недопустимі докази, вважає, що судами безпідставно було враховано за обставину, що обтяжує покарання – вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що всупереч положенням ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції не проаналізував й не зіставив з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, не дав на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права, не мотивував своє рішення. 
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_7 в суді касаційної інстанції підтримав свою касаційну скаргу, просив задовольнити її у повному обсязі, скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді першої  інстанції.                              
Захисник ОСОБА_6 підтримала касаційну скаргу свого підзахисного та просила її задовольнити.
Прокурор вважав касаційну скаргу безпідставною та просив залишити цю скаргу без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, захисника, прокурора та перевіривши матеріали кримінального провадження, Суд вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати  та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.   
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК. Можливість скасування судом касаційної інстанції судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачена.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115 КК, ч. 1 ст. 309 КК зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, оцінено відповідно до ст. 94 КПК.
Зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 409 та 410 КПК, і фактично просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.
Твердження засудженого ОСОБА_7 про недоведеність його вини у вчиненні умисного вбивства є безпідставними, оскільки протилежні висновки місцевого суду в цій частині ґрунтуються, у відповідності до вимог ст. 370 КПК, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені відповідними доказами.
Судом всебічно, повно і неупереджено досліджено обставини кримінального провадження. Вина ОСОБА_7 підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності та взаємозв`язку для постановлення вироку.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи ОСОБА_7 щодо недоведення його винуватості у вчиненні злочину за                     ч. 1 ст. 115 КК є неспроможними, вони були предметом дослідження апеляційного суду, з наведенням належних відповідних мотивів на спростування цих доводів.
Вина ОСОБА_7 у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а також у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, підтверджується: 
- показаннями в суді свідка ОСОБА_9 , який підтвердив, що на дні народження у його брата 15.03.2014 року перебував ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, а потім стався конфлікт; 
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що 15.03.2014 року працював на будівництві будинку по вул. Кірова у м. Підгородне з напарником ОСОБА_12 , близько 16.00 години він почув хлопок, схожий на постріл. Піднявшись на дах до напарника, останній вказав, що то стріляв невідомий чоловік, який зараз сидить під деревом, тримає якийсь предмет у руках, а приблизно через 10 хвилин останній втік; 
- показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які в якості понятих приймали участь у проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , та в судовому засіданні підтвердили, що слідчий відчиняв гараж у їх присутності, у якому виявили мисливську рушницю, патронташ, порох, банку з речовиною рослинного походження, жилетку чорного кольору та гвинтівку. ОСОБА_7 весь час був присутній під час обшуку, під кінець проведення обшуку слідчий склав протокол, який йому прочитали й він його підписав, а все виявлене та вилучене було опечатано в спецпакети, можливості у працівників міліції підкинути будь-що не було; 
- показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що у березні 2014 року, коли саме не пам`ятає, близько 13.00-14.00 години він їхав на автомобілі по вул. Радянській у м. Підгородне, де зустрів ОСОБА_7 та запропонував йому поїхати до   ОСОБА_16 і привітати з днем народження, на що ОСОБА_7 погодився, вони поїхали до ОСОБА_16 , куди через 15-20 хвилин приїхав також і ОСОБА_17 . Під час застілля у ОСОБА_7  з потерпілим виник словесний конфлікт, після якого останні вийшли на вулицю, щоб поговорити. Одразу після цього він почув два постріли, а коли вийшов на вулицю за ворота, побачив, що ОСОБА_18 вистрелив з пістолету в ногу ОСОБА_7 , який після цього пішов додому. Продовжуючи святкування на подвір`ї будинку вже без ОСОБА_7 , приблизно о 15.00 годині всі присутні гості почули постріл, від якого ОСОБА_18 впав з пораненням голови без свідомості, після чого йому викликали швидку; 
- показаннями в суді свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що 15.03.2014 року під час застілля у ОСОБА_19 з ОСОБА_7  виник словесний конфлікт, після якого постраждалий дістав зі свого автомобіля пістолет і почав стріляти по ОСОБА_7 , потім ОСОБА_7 пішов додому, а потерпілий поїхав за ним, однак невдовзі повернувся. Приблизно через 1-1,5 години, коли ОСОБА_18 знаходився у дворі поряд зі столом, всі почули постріл, від якого останній впав з пораненням голови; 
- показаннями свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні пояснив, що у березні 2014 року, дату не пам`ятає, близько 14.00-16.00 години йому зателефонував товариш та повідомив про те, що ОСОБА_7  вистрелив із рушниці в його автомобіль і попросив приїхати з м. Києва, а вже на наступний день йому подзвонила цивільна дружина потерпілого та розповіла про те, що останній знаходиться у лікарні в тяжкому стані; 
- показаннями в суді свідка ОСОБА_21 ; показаннями свідків ОСОБА_22 ,              ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 щодо обставин проведення обшуку.
Крім того, винуватість ОСОБА_7 підтверджується й іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема, показаннями експертів; даними, що містяться у протоколах огляду місця події від 15.03.2014 року та фото-таблицями до нього; протоколі обшуку від 15.03.2014 року та фото-таблицями до нього, згідно з якими з 21 години 30 хвилин до 23 години 55 хвилин за місцем проживання ОСОБА_7 у гаражі, розташованому на території домоволодіння АДРЕСА_2 у ході проведення обшуку були виявлені та вилучені: гладкоствольна мисливська рушниця, патронташ з патронами, жилет чорного кольору, в правій зовнішній кишені якого знаходяться 2 патрони, скляна банка об`ємом 3 літри, яка на третину заповнена подрібненою речовиною рослинного походження світло-зеленого кольору, металева банка з порохом, пневматична гвинтівка та коробка з кулями до неї; копією медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_19 із якої убачається, що з 15.03.2014 року у стані коми він перебував на лікуванні та 19.03.2014 року о 23.30 годині помер, не приходячи до тями; протоколом огляду трупу від 20.03.2014 року та фото-таблицями до нього; копією лікарського свідоцтва про смерть від 21.03.2014 року; протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 20.03.2014 року; висновком експерта № 70/10-719 від 07.04.2014 року, відповідно до якого речовина масою 186,054 г, яка була вилучена 15.03.2014 року в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , є особливо небезпечним наркотичним засобом «канабіс», обіг якого заборонено, масою в перерахунку на суху вагу 160,192 г; висновками експертів від 28 березня - 03 квітня 2014 року, від 02.06.2014 року, від 03.06.2014 року,  від 05-07 травня 2014 року та актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 534 від 21 березня11 квітня 2014 року;  висновком експерта від 02.06.2014 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 13.11.2014 року, план-схемою та фото-таблицями до нього; протоколом додаткового огляду місця події від 13.11.2014 року, план-схемою та фото-таблицями до нього; протоколами огляду від 19.12.2014 року, фото-таблицею та цифровими носіями до них; протоколом додаткового огляду місця події від 24.03.2015 року та схемами до нього, із яких убачається, що в цей день з 10.50 години до 13.50 години на виконання судового доручення було оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_3 та більш детально зафіксовано характер і розміри пошкоджень від вогнепальних пострілів на воротах, лічильнику і стіні будинку. Також було встановлено можливе місце розташування стріляючого, а саме за будинком в районі закінчення гаражу на відстані близько 28-29 метрів від воріт; протоколом огляду предмету від 08.06.2015 року; протоколом додаткового огляду місця події від 17.07.2015 року та фото-таблицею до нього, із яких убачається, що в цей день з 10.10 години до 11.00 години було оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_3 за участю експерта-баліста для визначення дистанції пострілу та місцезнаходження стріляючого; висновком експерта від 04.08.2015 року, із якого убачається, що виходячи з протоколів огляду місця події, висновків експертиз та матеріалів справи по факту спричинення пошкодження голови потерпілого, в момент пострілу рушниця вірогідно знаходилась на відстані від 43 м до 50 м від воріт домоволодіння АДРЕСА_3 , на огороді (потерпілий в момент спричинення йому поранення знаходився біля воріт). Напрямок стрільби майже горизонтально, з огороду, через подвір`я, вздовж стіни будинку, в напрямку воріт. При цьому рушниця знаходилася на висоті 140-150 см від поверхні землі; іншими доказами, наведеними у вироку на підтвердження вини ОСОБА_7 .
Отже, встановлені у судових рішеннях обставини підтверджуються дослідженими в суді першої інстанції доказами, яким надано належну оцінку, та які обґрунтовано покладені в основу вироку.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 про наявні кримінальні провадження щодо працівників поліції, прокуратури, слідчого ізолятора у зв`язку із застосуванням до нього заходів фізичного та психологічного впливу, належним чином перевірялись судом апеляційної інстанції з наведенням відповідних мотивів. 
Зокрема, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, зазначені в скарзі ОСОБА_7 кримінальні провадження закриті, що підтверджується наданими до суду апеляційної інстанції матеріалами, а саме:
-                      постановою від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження №42015040000000837 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, відомості про яке 23.10.2015 року внесено до ЄРДР за заявою ОСОБА_7 про застосування до нього недозволених методів слідства працівниками Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК (т.6, а.п.88-97),
-                     постановою від 30 червня 2017 року про закриття кримінального провадження №42015040000000839 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР 23 жовтня 2015 року за фактом вчинення кримінального правопорушення працівниками Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, якими було завдано тілесних ушкоджень ОСОБА_7 з метою отримання від нього зізнання у скоєнні злочину та залякування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК                          (т.6, а.п.100-102),
-                     постановою від 28.12.2015 року про закриття кримінального провадження №42015040000000876 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях слідчих слідчого відділу ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР 02 листопада 2015 року за фактом завідомо незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК (т.6, а.п.104-107),
-                     постановою від 31.07.2017 року про закриття кримінального провадження №42015040000000892 на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із відсутністю в діях прокурорів ОСОБА_26 та ОСОБА_27 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК , відомості про яке внесено до ЄРДР 09 листопада 2015 року за фактом завідомо незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за скоєння злочинів, передбачених                 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК (т.6, а.п.110-115), 
-                     постановою від 30 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження №42015040000000902 (об`єднане із провадженням №42015040000000913) на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку із відсутністю в діях службових осіб УВК №4 УДПтС України в Дніпропетровській області складу кримінального правопорушення при застосуванні 11.11.2015 заходів фізичного впливу та спеціальних засобів до осіб, утримуваних в установі (т.6, а.п. 86,                    116-124).
Таким чином, доводи касаційної скарги ОСОБА_7 про застосування до нього незаконних методів слідства є неспроможними, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження,  його скарги про неналежне поводження зі сторони суб`єктів владних повноважень, були ретельно перевірені, проведено ефективне офіційне розслідування, в результаті якого фактів неналежного поводження не виявлено.
Що, в цілому, відповідає позиції Європейського суду з прав людини про необхідність ретельно та ефективно розслідувати скарги на катування та нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження чи покарання, осіб, які перебувають під контролем держави. Це означає, що органи влади мають завжди намагатися встановити події та не покладатися на поспішні або безпідставні висновки для закінчення розслідування чи для обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Ассенов та інші проти Болгарії"). Вони мають вживати всіх необхідних та доступних заходів, щоб отримати докази відносно подій, в тому числі, inter alia, свідчення очевидців та результати експертиз (рішення у справі "Танрікулу проти Туреччини", рішення у справі "Гюль проти Туреччини").
Твердження ОСОБА_7 про те, що відсутні підстави для встановлення обставини, що обтяжують покарання - перебування його в стані алкогольного сп`яніння, належним чином перевірялись та не знайшли свого підтвердження. 
Посилання у касаційній скарзі на незаконність проведення обшуку також належним чином перевірялись та не знайшли свого підтвердження з огляду на таке.
Згідно з ч. 3 ст. 233 КПК слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, в тому числі і пов`язаних із безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання відповідно до вимог  статті 234 КПК, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що в цих матеріалах наявне клопотання слідчого, погоджене з прокурором, від  16 березня 2014 року, за наслідками розгляду якого постановлено ухвалу слідчого судді від 16 березня 2014 року про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 у АДРЕСА_1 , що вказує на підтвердження законності проведення обшуку.
Твердження ОСОБА_7 щодо його катування під час проведення обшуку спростовуються постановою від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження №42015040000000837 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК (т.6, а.п.88-97) та постановою від 30 червня 2017 року про закриття кримінального провадження №42015040000000839 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК (т.6, а.п.100-102).
Отже, судом першої інстанції надано належну оцінку протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 та обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів визнано цей доказ допустимим, з чим погодився й суд апеляційної інстанції та визнав клопотання ОСОБА_7 про визнання недопустимими вилучених під час обшуку речових доказів таким, що не підлягає задоволенню.
З матеріалів провадження вбачається, що злочин, за вчинення якого засуджено ОСОБА_7 , а саме, передбачений ч. 1 ст. 115 КК, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК  є особливо тяжким.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 щодо порушення його права на захист належним чином перевірялись в тому числі апеляційним судом та визнані безпідставними.
Так, згідно з ч. 1 ст. 52 КПК участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
Як вбачається із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 16 березня 2014 року, ОСОБА_7 у цей день було призначено захисника з числа адвокатів обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що підтверджується дорученням для здійснення захисту особи, затриманої за підозрою у вчиненні злочину                               (т.1, а.к.п.82-86). Зазначений захисник був присутнім як під час складання протоколу затримання, який ним підписаний, так і під час вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру, що також мало місце в цей день, про що свідчить його підпис на відповідному процесуальному документі (т.1, а.к.п.105-106), був присутній захисник і під час допиту підозрюваного. Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_7 роз`яснено право на повідомлення членів сім`ї, близьких родичів чи інших осіб про затримання і місце його перебування згідно із положеннями  ст. 213 КПК, про що свідчить його підпис, однак будь-яких клопотань затриманий не заявляв, про що також свідчить його власноручний підпис, а тому наведені в касаційній скарзі доводи щодо неналежної перевірки порушення його права на захист не відповідають матеріалам кримінального провадження. 
Таким чином, суд, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння,  дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст.  309 КК  та обґрунтовано визнав його винним за висунутим обвинуваченням.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, не встановив порушень порядку дослідження та оцінки наведених у вироку доказів і переконливо спростував доводи, викладені в апеляційних скаргах. Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам статті 419 КПК.
Покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК, з належним врахуванням ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії середньої тяжкості, а другий до особливо тяжких злочинів; особи обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочини під час іспитового строку, задовільно характеризується, офіційно не працевлаштований, має сім`ю, на обліку у лікарів не перебуває, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, та наявності обставин, що обтяжують - рецидиву злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; також врахувано думку представника потерпілого щодо виду і розміру призначеного покарання.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів і є співрозмірним вчиненому.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни судових рішень в матеріалах кримінального провадження не встановлено. За таких обставин, касаційна скарга засудженого  не підлягає задоволенню. 
Враховуючи викладене, керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом                 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів
ухвалила:
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від                           07 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від               29 серпня 2017 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                     ОСОБА_3