П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
03 квітня 2019 року
м. Київ
Справа № 802/1094/17-а
Провадження № 11-1513апп18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П. , Прокопенка О. Б. , Рогач Л.  І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула в порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Крижопільського районного споживчого товариства (далі - Крижопільське РСТ) на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2017 року (суддя Дмитришена Р. М.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року (судді Матохнюк Д. Б., Сапальова Т. В., Боровицький О. А.) у справі № 802/1094/17-а за позовом Споживчого товариства «Городківське сільське споживче товариство» (далі - Городківське ССТ) до Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області (далі - Крижопільська РДА), третя особа - Крижопільське РСТ, про визнання протиправним і скасування рішення та
ВСТАНОВИЛА:
У липні 2017 року Городківське ССТ звернулося до суду з позовом до Крижопільської РДА про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Крижопільської РДА (далі - Реєстратор) від 27 березня 2017 року № 34474740 про державну реєстрацію за Крижопільським РСТ права власності на будівлі та споруди торгового комплексу загальною площею 1795,2 кв. м за адресою: Вінницька область, Крижопільський район, с. Городківка, вул.Благовіщенська, 2 (далі - спірний торговий комплекс).
На обґрунтування позову Городківське ССТ зазначило, що 30 червня 2017 року позивачу стало відомо про те, що 29 червня 2017 року в приміщенні Вінницької облспоживспілки проведено аукціон з продажу спірного торгового комплексу, будівлі якого перебувають на балансі Городківського ССТ з дня їх прийняття в експлуатацію та використовувались для торговельної діяльності. Під будівлі спірного торгового комплексу Городківське ССТ отримало державний акт на право постійного користування землею від 28 грудня 2001 року ІІ-ВН № 000456 . На підставі оскаржуваного рішення Реєстратор провів 27 березня 2017 року за Крижопільським РСТ державну реєстрацію права колективної власності на спірний торговий комплекс(номер запису про право власності 19659989). Зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що для проведення державної реєстрації права власності Реєстратору було надано такі документи: постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2017 року у справі № 802/1107/16-а; постанову про купівлю побудованого колгоспом «Росія» с. Городківка приміщення торгового комплексу від 30 грудня 1972 року; технічний паспорт від 14 листопада 2013 року; довідку Крижопільського РСТ від 24 березня 2017 року № 23/2; протокол конференції споживчої кооперації від 20 серпня 2002 року. На думку позивача, жоден із наданих Реєстратору документів не свідчить про виникнення та перехід права власності на нерухоме майно, а реєстрацію проведено з порушенням вимог Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.
Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 28 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року, адміністративний позов задовольнив.
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Крижопільське РСТв касаційній скарзі зазначило, що оскаржувані судові рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника, суди не врахували, що позивач не був учасником публічно-правових відносин, у яких приймалось оскаржуване рішення, а тому це рішення не порушує його права, що унеможливлює надання судом оцінки правомірності вказаному рішенню Реєстратора. При цьому суд першої інстанції незаконно вийшов за межі позовних вимог та задовольнив позов. Вказані порушення призвели до помилкового вирішення справи, оскільки фактично суди адміністративної юрисдикції вирішили спір про право цивільне, внаслідок чого Крижопільське РСТ було позбавлене права власності на спірний комплекс будівель. На підставі викладеного скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.
Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 09 листопада 2017 року відкрив касаційне провадження в цій справі.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
У березні 2018 року вказану касаційну скаргу було передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 20 грудня 2018 року справу передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв`язку з оскарженням учасником справи судових рішень з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 21 січня 2019 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників згідно з пунктом 1 частини першої статті 345 КАС України з огляду на те, що відсутні клопотання учасників справи про розгляд справи за їх участю, а характер спірних правовідносин не вимагає участі сторін у судовому засіданні.
Позивач та відповідач відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не надіслали.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені в касаційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення.
Суди попередніх інстанцій установили, що Крижопільське РСТ звернулось до Реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на спірний торговий комплекс, надавши такі документи: протокол конференції споживчої кооперації від 20 серпня 2002 року; постанову від 30 грудня 1972 року № 290 про купівлю приміщення торгового комплексу, побудованого колгоспом «Росія» с. Городківка; авізо Городківської РСТ від 01 жовтня 2002 року; акт ліквідаційної документальної ревізії господарсько-фінансової діяльності Городківського ССТ Крижопільської райспоживспілки; витяг про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 квітня 2017 року № 34474740; рішення Господарського суду Вінницької області від 07 жовтня 2010 року у справі № 9/124-10; державний акт на право постійного користування землею від 28 грудня 2001 року серії ІІ-ВН № 000456 , статут Крижопільського РСТ (нова редакція); технічний паспорт на будівлі від 14 листопада 2013 року; довідку Крижопільського РСТ від 24 березня 2017 року; свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи; копію паспорта та картки платника податків представника.
На підставі поданих документів Реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 березня 2017 року № 34474740, яким із відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно провів державну реєстрацію права власності за Крижопільським РСТ на спірний торговий комплекс.
Вважаючи вказане рішення Реєстратора протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Обставини справи її учасники під сумнів не ставлять.
Задовольняючи позовні вимоги Городківського ССТ, Вінницький окружний адміністративний суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, керувався тим, що рішення Реєстратора від 27 березня 2017 року № 34474740 прийнято без достатніх правових підстав, а саме за відсутності правовстановлюючих документів, що підтверджують факт виникнення у Крижопільського РСТ або переходу до нього права власності на спірний торговий комплекс. При цьому суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що цей позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими ці висновки судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Як установлено матеріалами справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до Крижопільської РДА, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Реєстратора від 27 березня 2017 року № 34474740 про державну реєстрацію за Крижопільським РСТ права власності на спірний торговий комплекс.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Городківське ССТ зазначило, що спірний торговий комплекс перебував на його балансіз дня прийняття в експлуатацію будівель та використовувався позивачем для торговельної діяльності. Крім того, під будівлі спірного торгового комплексу Городківському ССТ видано державний акт на право постійного користування землею від 28 грудня 2001 року ІІ-ВН № 000456 . 
Отже, цей позов подано на поновлення права власності позивача на спірний торговий комплекс та земельну ділянку, а виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою Городківського ССТ з правомірністю набуття третьою особою у справі права власності на об`єкти нерухомого майна, що стало підставою для оскарження реєстрації права власності на це майно.
Таким чином, виникнення спірних правовідносин обумовлено не стільки незгодою позивача з рішенням Реєстратора, наділеного владними управлінськими функціями, скільки з набуттям Крижопільським РСТ права власності на спірний торговий комплекс, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.
Згідно з частиною першою статті 1 Господарського процесуального кодексу України (тут і далі - у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних судових рішень; далі - ГПК України) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За змістом частин першої та другої статті 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема шляхом: визнання наявності або відсутності прав; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.
З огляду на суб`єктний склад цієї справи й те, що цей позов подано на захист права власності позивача, а також беручи до уваги факт існування у третьої особиправа власності на спірний комплекс будівель, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим, оскільки поглинається спором про право цивільне, а тому має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства. 
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня та 12 вересня 2018 року у справах № 821/1194/15-а, № 806/1641/17 відповідно (провадження № 11-406апп18, № 11-696апп18 відповідно).
За правилами частини третьої статті 3 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
На підставі частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 354, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду 
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Крижопільського районного споживчого товариства задовольнити частково.
2. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року скасувати, а провадження у справі закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                                 О. С. Золотніков
Судді:                                    Н. О. Антонюк                                                        О. Б. Прокопенко
                                               С. В. Бакуліна                                                        Л. І. Рогач
                                               В. В. Британчук                                                     І. В. Саприкіна
                                               В. І. Данішевська                                                 О. М. Ситнік
                                               О. Р. Кібенко                                                                      О. С. Ткачук
                                               В. С. Князєв                                                           В. Ю. Уркевич
                                               Л. М. Лобойко                                                       О. Г. Яновська
                                               Н. П. Лященко