ПОСТАНОВА
Іменем України

05 березня 2019 року 
Київ
справа №820/3786/16
касаційне провадження №К/9901/10707/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Чернігівської митниці ДФС на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2016 (головуючий суддя: Тітов О.М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016 (головуючий суддя - Спаскін О.А., судді: Любчич Л.В., Сіренко О.І.) у справі №820/3786/16 за позовом Приватного підприємства «АЗЧ Постач» до Чернігівської митниці ДФС про скасування рішень та карток відмови,
В С Т А Н О В И В:
У липні  2016 року Приватне підприємство «АЗЧ Постач» звернулося до адміністративного суду з позовом до Чернігівської митниці ДФС, у якому просило скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №102000010/2016/000125/2 від 25.05.2016; рішення про коригування митної вартості товарів №102000010/2016/000126/2 від 26.05.2016; картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №102110001/2016/00118;       картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №102110001/2016/00120.      
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підприємство при здійсненні митного оформлення товару надало всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, натомість митним органом необґрунтовано відмовлено декларанту у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, безпідставно визначивши митну вартість за другорядним методом (резервним). 
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016, адміністративний позов задоволено.
Судами попередніх інстанцій у межах спірних правовідносин встановлено, що з метою митного оформлення поставленого на користь позивача, згідно умов контракту №АZ/ВТ12-15 від 02.12.2015, укладеного між Приватним підприємством «АЗЧ Постач» та СНАNGХNG ВАІТЕ ІМРОRТ ЕХРОRТ СО., LTD, уповноваженою особою декларанта - ПП «Національні традиції» було подано до митного органу МД №102110001/2016/200946 та №102110001/2016/200955 та задекларовано: декоративні вироби з пластмаси; засоби для макіяжу губ; засоби для макіяжу очей; косметичні засоби; вироби з текстильних матеріалів; прибори столові з кераміки; біжутерію; вироби з чорних металів, побутові для чищення кухонного посуду; бритви безпечні з незмінним лезом; освітлювальне обладнання з пластами; іграшки для дітей з пластмаси без механічного приладу, які не являються спортивним інвентарем; іграшки з тварин та інших істот, з полімерних матеріалів, тощо. Митна вартість товару заявлена за ціною контракту (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України. В підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару декларантом було подано до митного органу пакет документів визначених частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. За результатами розгляду МД та доданих до них документів, посадовою особою митного органу складено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи      пропуску транспортних засобів комерційного призначення №102110001/2016/00118, №102110001/2016/00120, а також прийняті рішення про коригування митної вартості товарів №102000010/2016/000125/2 від 25.05.2016,  №102000010/2016/000126/2 від 26.05.2016. Митну вартість ввезеного товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості відповідно до статті 64 Митного кодексу України. Підставою для коригування митної вартості товару слугував висновок митного органу про відсутність у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надані до митного оформлення документи підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом (за ціною договору), натомість митним органом неправомірно відмовлено позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, безпідставно визначивши митну вартість за другорядним методом (резервним) та прийнявши оскаржувані рішення та картки відмови. Правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна неможливість застосування основного методу не були спростовані митним органом, а посилання останнього на відсутність в поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Чернігівська митниця ДФС подала касаційну скаргу, у якій просить Верховний Суд скасувати рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що надані уповноваженою особою декларанта до митного оформлення документи не підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом (за ціною договору) через відсутність у них певних відомостей щодо складових митної вартості. Попередні методи не застосовані у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари, а також через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості. Таким чином, митний орган наполягає на правильності застосування ним резервного методу визначення митної вартості товарів.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої   статті 53 Митного кодексу України   (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Як свідчать обставини справи та з'ясовано судами першої та апеляційної інстанцій, уповноваженою особою декларанта одночасно із МД №102110001/2016/200946 та №102110001/2016/200955 подано органу доходів і зборів наступні документи: контракт № АZ/ВТ12-15 від 02.12.2015; Інвойси №ВТСN2016159 від 14.04.2016 та №ВТСN2016179 від 16.04.2016; пакувальні листи до інвойсу №BTCN2016159 від 04.04.2016 та №BTCN2016179 від 16.04.2016; видаткові      накладні   від 04.04.2016 №0000002016159 та №0000002016179 від 15.04.2016; відвантажувальна специфікація №ВТСN2016159/459-1 від 04.04.2016 та №ВТСN2016179/479-1 від 17.04.2016. Крім того, керуючись положеннями частини шостої   статті 53 Митного кодексу України, яка вказує, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару, Приватним підприємством «АЗЧ Постач» було подано до Чернігівської митниці ДФС для митного оформлення копії додаткових документів, на підтвердження заявленої митної вартості товарів, зокрема: міжнародні товарно-транспортні накладні №2199 від 17.05.2016 та №2367 від 20.05.2016; коносаменти WWS16031349 від 06.04.2016 та ZIMUNGD9026559; калькуляції №ВТСN2016159/01 від 18.04.2016 та №ВТСN2016179/01 від 29.04.2016; звіти про оцінку майна №05-04/05/87 від 23.04.2016 та №05-04/05/90 від 24.05.2016; лист №297/19.04 від 19.04.2016; лист №298/19.04 від 19.04.2016; лист №299/19.04 від 19.04.2016; лист №479/23.05 від 23.05.2016; довідку №145 від 24.05.2016; лист №ВТСN2016159/18 від 18.04.2016; лист №ВТСN2016159/19 від 19.04.2016; лист №ВТСN2016159/20 від 20.04.2016; Лист №ВТАZ2016/27 від 20.04.2016; лист №2/ВТСN2016159 від 25.05.2016; прайс-лист; лист №360/05.05 від 05.05.2016; лист №361/05.05 від 05.05.2016; лист №362/05.05 від 05.05.2016; довідку №139 від 24.05.2016; лист №ВТСN2016179/4 від 04.05.2016; лист №ВТСN2016179/5 від 05.05.2016; лист №ВТСN2016179/6 від 06.05.2016; лист №ВТАZ2016/29 від 04.05.2016; прайс-лист.
Частиною третьою   статті 53 Митного кодексу України   (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
Відповідно до частини першої   статті 54 Митного кодексу України   (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з положеннями   статті 57 Митного кодексу України   (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього   Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені   статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Обставини справи свідчать, що за результатами розгляду МД та доданих до них документів, митним органом складено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи      пропуску транспортних засобів комерційного призначення №102110001/2016/00118, №102110001/2016/00120, а також прийняті рішення про коригування митної вартості товарів №102000010/2016/000125/2 від 25.05.2016,  №102000010/2016/000126/2 від 26.05.2016.
Підстави для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачені частиною другою статті 58 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Так, відповідно до вищевказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
У даному випадку, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування резервного методу.
Підставою для коригування митної вартості товару слугував висновок митного органу про відсутність у поданих до митного оформлення документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема: звіти про оцінку майна №05-04/05/87 від 23.05.2016 та №05-04/05/90 від 24.05.2016 подані не в повному обсязі, у зв'язку з чим неможливо перевірити ціноутворення; прайс-лист не містить інформації щодо періоду дії цін та країн на які поширюється дана цінова пропозиція; калькуляція на товар надана не виробником товару, а постачальником та вбачається невідповідність періоду виробництва товару та його поставки; не надано документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Судами вірно зазначено, що з аналізу положень частини першої статті 3, частини першої статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», частини першої статті 189, частини другої статті 190 Господарського кодексу України випливає, що висновок експерта по своїй суті є лише результатом практичної діяльності фахівця - оцінювача щодо визначення вартості об'єкта оцінювання, в зв'язку з чим він не може містити інформацію про ціноутворення, адже вказані дії знаходяться поза межами професійної діяльності фахівця оцінювача та здійснюються кожним суб'єктом господарювання на власний розсуд. 
Щодо доводів митного органу про те, що надані на перевірку калькуляції дійсні в одному періоді, а відвантаження товару здійснювалось в інший, слід вказати на те, що калькуляція собівартості складена на період виготовлення товару, а в самій калькуляції не визначено період її дійсності. Крім того, сама по собі калькуляція не є документом, по якому здійснюється оплата та поставка товару, адже таким підтверджуючими документами є інвойс та коносамент, а сама калькуляція лише розшифровує вартість товару. 
У свою чергу, позивачем було подано до митного оформлення інвойси №ВТСN2016159 від 14.04.2016 та №ВТСN2016179 від 16.04.2016 з яких вбачається, що партія товару, яка підлягає поставці складається з товару в            асортименті, загальною вартістю 8337,36 доларів США та 14366,30 доларів США. Товар, визначений у вказаних інвойсах було передано перевізнику, що підтверджується коносаментами WWS16031349 та ZIMUNGD9026559 зі змісту яких вбачається, що товар, який поставляється на виконання умов Контракту №АZ/ВТ12-15 від 02.12.2015 прибуде у місце призначення контейнером як і вказано в інвойсах №ВТСN2016159 та №ВТСN2016179 та пакувальних листах №BTCN2016159 від 04.04.2016 та №BTCN2016179 від 16.04.2016 до них. Кількість       та       вартість       товару,       що       поставляється,       підтверджується       також видатковими накладними №0000002016159 від 04.04.2016 та №0000002016179 від 20.05.2016, які визначають, що на виконання контракту № АZ/ВТ12-15 від 02.12.2015 буде здійснено поставку товару у асортименті, загальною вартістю 8337,36 доларів США та 14366,30 доларів США.
Щодо доводів відповідача про те, що прайс-лист не містить інформації щодо періоду дії цін, слід вказати про те, що прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів. Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо періоду дії цін, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Щодо відсутності страхових документів слід вказати на те, що товар поставлявся за базисом поставки CFR Одесса (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010». Поставка товару на умовах CFR Одесса (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010» передбачає, що продавець зобов'язаний сплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, однак ризик втрати або ушкодження товару, а також ризик будь-якого збільшення витрат, що виникають після переходу товаром борту судна, переходить з продавця на покупця в момент переходу товару через поручні судна в порту відвантаження. За умовами CFR на продавця покладаються обов'язки щодо митного очищення товару для експорту. Отже, поставка товару на умовах CFR (вартість і фрахт) зобов'язує продавця оплатити фрахт, необхідний для доставки товару до названого порту призначення. Як випливає з інвойсів, відповідно до яких відбулася поставка товару, товар поставлявся за базисом поставки CFR Одеса (вартість і фрахт) Інкотермс 2010, де визначено, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару, а саме перевезення товару до порту призначення (фрахт). Вказана обставина підтверджується листом. Крім того, про включення до ціни товару вартості фрахту свідчить і калькуляція, що містяться в матеріалах справи. Позивачем, який за умовами поставки CFR ніс ризик втрати або ушкодження товару від моменту навантаження, також не здійснювалося страхування товару.
Таким чином, виявлені митним органом у поданих позивачем до митного оформлення документах розбіжності є формальними та несуттєвими, такі жодним чином не вливають на числові значення складових митної вартості товарів.
Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить. Наявність у митного органу обґрунтованих      сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Чернігівської митниці ДФС без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Чернігівської митниці ДФС залишити без задоволення.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016 у справі №820/3786/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                                           Т.М. Шипуліна
                                                                                                                                            Л.І. Бившева
                                                                                            В.В. Хохуляк