ПОСТАНОВА
Іменем України

12 березня 2019 року 
Київ

справа №333/8140/15-а (2а/333/198/16)

касаційне провадження №К/9901/14178/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Запорізької митниці ДФС на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя (Головуючий суддя: Ярошенко А.Г.) від 09.02.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (Головуючий суддя: Баранник Н.П., судді: Шальєва В.А., Щербак А.А.) від 25.05.2016 у справі №333/8140/15-а (2-а/333/198/16) за позовом ОСОБА_1 до Запорізької митниці ДФС, Виконуючого обов'язки начальника Запорізької митниці ДФС Мужева Олексія Олександровича про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці ДФС, Виконуючого обов'язків начальника Запорізької митниці Державної фіскальної служби Мужева Олексія Олександровича, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову виконуючого обов'язки начальника Запорізької митниці Мужева О.О. від 23.09.2014 №0208/11200/14 про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за статтею 485 Митного кодексу України; провадження у справі про порушення митних правил закрити.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова прийнята після закінчення строків накладення адміністративного стягнення; позивач не повідомлявся у спосіб та у строки встановлені митним законодавством про порушення відносно нього справи, а також не запрошувався на розгляд справи про порушення митних правил, за наслідками розгляду якої прийнято оспорювану у даній справі постанову.
Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від  09.02.2016 залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від  25.05.2016, адміністративний позов задоволено частково: визнано незаконною та скасовано постанову Виконуючого обов'язки начальника Запорізької митниці  Міндоходів Мужева Олексія Олександровича від 23.09.2014 №0208/11200/14 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за  статтею 485 Митного кодексу України. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Судом першої інстанції, у межах спірних правовідносин встановлено, що 10.12.2012 гр. ОСОБА_1 в зоні діяльності м/п «Краковець» Львівської митниці по смузі руху «Зелений коридор» на митну територію України було ввезено транспортний засіб автомобіль «Honda Civic» кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, адреса водія згідно бази даних: Запоріжжя. Транспортний засіб було ввезено в митному режимі «Транзит». За фактом порушення строків транзиту позивача було притягнуто до відповідальності у вигляді накладення штрафу у розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн. (постанова митниці від 23.09.2014 №0208/11200/14). Згідно відповідей митниць Міндоходів від 13.06.2014 №08-70-53/1618-ЕП встановлено, що гр. ОСОБА_1 не звертався до органів доходів і зборів із заявами про зміну митного режиму, надання дозволу на право користування/розпорядження транспортним засобом «Honda Civic» кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2. Згідно пояснень, наданих позивачем 26.08.2014 даний транспортний засіб було розібрано ним на запчастини та у подальшому здано на металобрухт на території України. Встановлені факти свідчать про невиконання позивачем умов встановлених Митним кодексом України для товарів, які переміщуються у митному режимі транзит. Згідно службової записки Управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД Запорізької митниці Міндоходів від 20.08.2014 №08-70-52-21/0978 сума митних платежів, яка підлягає сплаті при ввезені вказаного транспортного засобу складає 32  042,41 грн. Митні платежі у вказаній сумі позивачем не сплачені. Таким чином, гр. ОСОБА_1 вчинено порушення митних правил, передбачене статтею 485 Митного кодексу України, а саме: порушено вимоги та обмеження, встановлені розділом V Митного кодексу України (Глава 17 Транзит) щодо використання товару - автомобілю «Honda Civic» кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги. За фактом події, посадовою особою митного органу складено протокол №0208/11200/14. За результатами розгляду справи про порушення митних правил, посадовою особою митного органу винесено постанову №0208/11200/14 від 23.09.2014, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, у зв'язку з чим накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 96  127,23 грн. (32  042,41 грн.*300%).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що позивача притягнуто до відповідальності поза межами встановленого частиною першою статті 467 Митного кодексу України строку, а саме після закінчення шести місяців з дня вчинення правопорушення, оскільки інкриміноване позивачу порушення не є триваючим.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, Запорізька митниця ДФС подала касаційну скаргу, у якій просила Верховний Суд скасувати рішення судів попередніх інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що дії позивача містять ознаки порушення митних правил визначених статтею 485 Митного кодексу України, у зв'язку з чим позивача обґрунтовано піддано адміністративному стягненню. Органом доходів і зборів зазначено про те, що вчинене позивачем правопорушення є триваючим, у зв'язку з чим адміністративне стягнення накладено у межах строків визначених статтею 467 Митного кодексу України, а саме у межах шести місяців з дня виявлення цього правопорушення.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно частини першої статті 458 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється цим Кодексом (частина перша статі 459 Митного кодексу України, у наведеній вище редакції).
Статтею 485 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Диспозиція наведеної норми передбачає склад порушення митних правил, об'єктивна сторона якого полягає, в тому числі, у протиправних діях, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких було надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.
Як установлено судами, позивачем вчинено порушення митних правил, передбачене статтею 485 Митного кодексу України, а саме: порушено вимоги та обмеження, встановлені розділом V Митного кодексу України (Глава 17 Транзит) щодо використання товару - автомобілю «Honda Civic» кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.
Разом з тим, притягнення позивача до відповідальності, за висновками судів першої та апеляційної інстанцій, мало місце після закінчення строків установлених частиною першою статті 467 Митного кодексу України, тобто після спливу шести місяців з дня вчинення правопорушення.
Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій є помилковими, з огляду на таке.
Згідно частини першої статті 522 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468 - 470, 474, 475, 477 - 481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.
Частиною першою статті 467 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.
В даному випадку позивачем вчинене правопорушення митних правил, передбачене  статтею 485 Митного кодексу України, яке належить до триваючих правопорушень, що прямо передбачено  статтею 467 Митного кодексу України, а отже адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.
Як свідчать обставини справи, порушення позивачем митних правил виявлено органом доходів і зборів у ході перевірки законності ввезення на митну територію України іноземного транспортного засобу - 25.05.2014, а адміністративне стягнення накладено 23.09.2014, тобто у межах шестимісячного строку з дня виявлення цього правопорушення. 
Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до помилкових висновків про притягнення позивача до відповідальності після закінчення встановлених митним законодавством строків.
Разом з тим, з метою правильного вирішення справи по суті необхідно перевірити чи дотримана органом доходів і зборів процедура розгляду справи про порушення митних правил, за наслідком якої позивача притягнуто до відповідальності. Позивач зазначає, що всупереч вимогам митного законодавства, останній не був належним чином повідомлений про порушення відносного нього справи №0208/11200/14, що позбавило права на участь при її розгляді.
Статтею 487 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до статті 488 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.
За змістом статті 494 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Протокол підписується посадовою особою, яка його склала. Якщо при складенні протоколу була присутня особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, протокол підписується і цією особою, а за наявності свідків - і свідками.
У разі потреби в протоколі зазначаються також місце, дата і час розгляду справи про порушення митних правил.
У разі відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, одержати примірник протоколу до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою органу доходів і зборів, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого зазначений примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митниці адресою (місце проживання або фактичного перебування). Протокол вважається врученим навіть у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею адресою або місце проживання чи фактичного перебування, назване нею, є недостовірним.
В силу статті 489 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 526 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.
Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.
Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.
Отже, законодавцем визначено послідовний алгоритм дій посадової особи органу доходів і зборів у разі виявлення порушення митних правил шляхом складання протоколу за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з зазначенням у ньому місця, дати і часу розгляду справи про порушення митних правил. Такий протокол  підписується посадовою особою, яка його склала. Якщо при складенні протоколу була присутня особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, протокол підписується і цією особою, а за наявності свідків - і свідками, а у разі відсутності особи, яка притягається до відповідальності, або її відмови від підпису протоколу, такий протягом трьох робочих днів надсилається поштою за наявною в митниці адресою (місце проживання або фактичного перебування). Справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.
Зі змісту постанови в справі про порушення митних правил від 23.09.2014 №0208/11200/14 вбачається, що про місце і час розгляду справи ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, що підтверджується його особистим підписом у протоколі про порушення митних правил №0208/11200/14. Зазначений протокол відсутній у матеріалах справи; позивач заперечує факт його отримання. Розгляд справи, за наслідками якої прийнято оспорювану постанову, здійснювався за відсутності особи, яка притягається до відповідальності.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка кореспондується з частиною четвертою статті 9  Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції  чинній з 15.12.2017) суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. 
Судами попередніх інстанцій обставини пов'язані з процедурою розгляду справи про порушення митних правил не встановлювались та не перевірялись. Крім того, у постанові зазначено, що згідно наданих 26.08.2014 ОСОБА_1 пояснень, останнім було розібрано транспортний засіб на запчастини та у подальшому здано на металобрухт на території України. Отже, необхідно з'ясувати за яких обставин такі пояснення надавались позивачем. 
Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення. Зокрема, судами, незважаючи на те, що позивач вказував на порушення митним органом процедури розгляду справи про порушення митних правил, такі обставини не перевірялись та не з'ясовувались; протокол про порушення митних правил, а також докази повідомлення позивача про розгляд справи не витребовувались; обставини за яких позивачем надавались органу доходів і зборів пояснення не встановлювались.
Згідно частини 2 статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Для повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Згідно з частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, постановлені у справі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2016 та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2016 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Запорізької митниці ДФС задовольнити частково.
Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2016 у справі №333/8140/15-а (2-а/333/198/16) скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                                         Т.М. Шипуліна

                                                                                                                                                                        Л.І. Бившева

                                                                                                       В.В. Хохуляк