Постанова
Іменем України
21 лютого 2019 року
м. Київ
справа № 676/6797/18
провадження № 61-41597св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О.,                 Мартєва С.Ю.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, 
відповідач - ОСОБА_6,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Кам'янець-Подільської міської ради як орган опіки та піклування,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 27 червня 2018 року в складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П. та П'єнти І. В.,
ВСТАНОВИВ:
7 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовною заявою, в якій керуючись статтями 19, 164, 165 та 166 Сімейного кодексу України просила позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач ухиляється від батьківських обов'язків, не спілкується із сином, не цікавиться його життям, успіхами, не відвідує батьківські збори, не дбає про здоров'я дитини, матеріально не забезпечує, присуджені аліменти сплачує нерегулярно, а також не надає згоди на виїзд дитини за межі України; між сином і відповідачем втрачені психоемоційні та родинні стосунки.
Рішенням Кам'янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області від 3 квітня 2018 року, доповненим додатковим рішенням цього ж суду від 17 травня 2018 року, позов задоволено, позбавлено ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя АДРЕСА_1) ІПН НОМЕР_1, батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; вирішень питання розподілу судових витрат.
Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 27 червня                   2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Кам'янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області                         від 3 квітня 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 травня 2018 року скасовано й ухвалено нове, яким у задоволенні позову                       ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 відмовлено. Попереджено ОСОБА_6 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_6 батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_5                       ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.
8 листопада 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 27 червня 2018 року.
Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована невиконанням                      ОСОБА_6 батьківських обов'язків щодо виховання сина. Зокрема скаржниця зазначає про те, що відповідач не здійснює належного матеріального забезпечення сина, не надає згоди на виїзд дитини за кордон, не приймає участі у розвитку дитини, належним чином не сплачує аліменти на утримання неповнолітнього, між відповідачем та сином відсутній психоемоційний зв'язок, що підтверджується результатами психологічного обстеження. Посилаючись на положення статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, просить скасувати постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 27 червня 2018 року та залишити в силі рішення Кам'янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області від 3 квітня 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2018 року поновлено                   ОСОБА_4 процесуальний строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Хмельницької області від 27 червня 2018 року, відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він зокрема ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»(далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Рішенням Кам'янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області від 12 серпня 2014 року (яке набрало законної сили), з ОСОБА_6 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 14 травня 2014 року і до повноліття сина.
У зв'язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_6 було оголошено в розшук.
Рішенням виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради                    № 1124 від 16 листопада 2017 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6, в якому вказано, що ОСОБА_6 не виконує свої обов'язки по вихованню малолітнього сина ОСОБА_5.
Разом з тим, Комісією з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчого органу, було враховано бажання відповідача виправити ситуацію його участі у вихованні дитини і відкладено розгляд заяви ОСОБА_4 про надання висновку про доцільність ОСОБА_6 позбавлення батьківських прав з грудня 2016 року до вересня 2017 року.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України»                           від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав на підставі статті 9 Конвенції про права дитини та статті 164 СК України, а також попередження ОСОБА_6 про необхідність змінити ставлення до виконання обов'язків з виховання сина та покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням ним батьківських прав.
При цьому апеляційний суд врахував характеристику відповідача, прояв інтересу до дитини і бажання піклуватися про сина, звернення до органів опіки та піклування про встановлення порядку участі батька у вихованні сина та спілкування з ним, а також періодичне погашення боргу зі сплати аліментів тощо.
Апеляційний суд також звернув увагу, що результати психологічного обстеження ОСОБА_5 консультантом-психологом містять припущення, що підтримка взаємин ОСОБА_5 з батьком може сприяти подальшому заглибленню внутрішнього конфлікту хлопчика та невротизації особистості, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, а зводяться до незгоди з постановою апеляційного суду та викладення обставин справи.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 27 червня                     2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                        В. М. Сімоненко
 
А. О.Лесько 
 
С.Ю.Мартєв