ПОСТАНОВА
Іменем України
10 квітня 2019 року 
Київ
справа №522/19789/16-а
адміністративне провадження №К/9901/368/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Судді-доповідача: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Смоковича М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області    на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року (колегія суддів у складі: головуючого судді - Бойка А.В., Димерлія О.О., Єщенка О.В.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови,
установив:
У жовтні 2016 року громадянин Єгипту ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС в Одеській області), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 11 жовтня 2016 року №ПН МОД 068908 та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 16 червня                             2017 року позов задоволено: скасовано постанову від 11 жовтня 2016 серії                      ПН МОД № 068908 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Єгипту ОСОБА_2 за частиною першою статті                                 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП)  та накладення адміністративного стягнення; закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Єгипту  ОСОБА_2 за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада           2017 року скасовано постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2017 року, ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення №ПН МОД 068908 від 11 жовтня 2016 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції відповідач звернувся із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати прийняте ним рішення і прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що відповідно до наказу ГУ ДМС в Одеській області від 29 липня 2016 року № 144 строк дії довідки позивача про звернення за захистом в Україну було анульовано. При цьому проживання в Україні за документами, термін дії яких закінчився, є адміністративним правопорушенням, що й зумовило прийняття оскаржуваної у цій справі постанови.
Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначав, що він є громадянином Арабської Республіки Єгипет, прибув на територію України у пошуках притулку. У 2012 році звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання захисту в Україні, однак рішенням від 7 вересня 2015 року йому було відмовлено у визнанні біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту. Не погодившись із таким рішенням, позивач оскаржив його у судовому порядку. 
Поряд із цим, відповідно до приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 12 листопада 2014 року позивачу  видано довідку про звернення за захистом в Україні №004314, термін дії якої неодноразово продовжувався. 
11 жовтня 2016 року Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області складено стосовно ОСОБА_2 протокол серії ПР МОД №068908 про адміністративне правопорушення, згідно з яким останній порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме: з 29 липня 2016 року проживав нелегально, чим порушив статтю 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 
Того ж дня відповідачем винесено постанову серії ПН МОД № 068908, якою на підставі частини першої статті 203 КУпАП на ОСОБА_2 накладено штраф в сумі 510 грн за порушення статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Задовольняючи позов та скасовуючи оскаржувану постанову суд першої інстанції виходив з того, що на момент її винесення щодо позивача тривала процедура оформлення статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, а тому висновок відповідача про нелегальність перебування позивача на території України є безпідставним.
Апеляційний суд підтримав висновок суду першої інстанції щодо необхідності скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 11 жовтня 2016 року у зв'язку з її незаконністю, однак не погодився із обраним судом першої способом захисту прав позивача та ухвалив у цій частині нове рішення, яким вказану постанову визнав протиправною та скасував.
Колегія суддів КАС ВС погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, регламентовано Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011 року №3671-VI (далі - Закон №3671-VI).
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону №3671-VI довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.
Процедура визнання особи біженцем або такою, що потребує додаткового захисту, передбачена Розділом II Закону №3671-VI та складається з таких етапів: звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; попередній розгляд заяв; розгляд заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2011 року № 649 затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі - Правила № 649).
Згідно з пунктом 2.5 Правил № 649 у разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні.
Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС.
Пунктом 5.3 Правил № 649 визначено, що розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути припинений на будь-якому етапі за відповідним клопотанням заявника. Рішення про припинення розгляду заяви оформлюється наказом органу, в якому на розгляді перебуває особова справа заявника. 
Розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути призупинено за ініціативою територіального органу ДМС у випадку неприбуття заявника до територіального органу ДМС, належним чином повідомленого про дату та час здійснення процедури, передбаченої цими Правилами, без поважних причин або без повідомлення ним причин неприбуття. У разі призупинення розгляду заяви довідка про звернення за захистом в Україні визнається недійсною.
Рішення про призупинення розгляду заяви оформлюється наказом територіального органу ДМС за вмотивованим поданням уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС, на яку покладено обов'язок щодо розгляду справи.
За змістом частини першої статті 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Як встановили суди попередніх інстанцій, позивач документований довідкою про звернення за захистом в Україні від 12 листопада 2014 року №004314, термін дії якої неодноразово був продовжений. 
Так, 12 липня 2016 року строк дії довідки було продовжено до 12 жовтня 2016 року, а востаннє - до 21 квітня 2017 року.
Наведене дає підстави стверджувати, що станом на час прийняття спірного рішення - 11 жовтня 2016 року позивач проживав на території України на законних підставах.
Крім того, суди у цій справі не встановили, що станом на час прийняття оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення процедура оформлення ним статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, завершилася. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком апеляційної суду про те, що висновок відповідача про порушення позивачем правил перебування в Україні, а саме: нелегальне проживання у період з 29 липня 2016 року по 11 жовтня 2016 року, є безпідставним.
Обґрунтовуючи правомірність спірного рішення, ГУ ДМС України в Одеській області посилалося на те, що 19 та 27 липня 2016 року на адресу ОСОБА_2 направлялися повідомлення про виклик до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції, які позивачем були проігноровані. 
У зв'язку з цим, ГУ ДМС України в Одеській області прийняло рішення від 29 липня 2016 року №144 про призупинення розгляду заяви ОСОБА_2 та анулювання строку дії виданої йому довідки про звернення за захистом в Україні.
Разом з тим, як встановив апеляційний суд, відповідачем не представлено жодного доказу про належне повідомлення ОСОБА_2 про виклик його на співбесіди 19 та 27 липня 2016 року, як і не надано доказів наявності вмотивованого подання уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС, на яку покладено обов'язок щодо розгляду справи, про призупинення розгляду заяви позивача. 
Рішення (наказ) про таке призупинення, яке має прийматися територіальним органом ДМС (пункт 5.3 Правил № 649), відповідачем також до суду не надано. 
Докази належного повідомлення позивача про те, що розгляд його заяви було призупинено, а довідка про звернення за захистом в Україні визнана недійсною - також в матеріалах справи відсутні.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що накладення на позивача адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене частиною першою  статті 203 КУпАП, є безпідставним. 
Решта доводів касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Отже, апеляційним судом не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б привести до ухвалення незаконного рішення,        внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 
постановив :
Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області    - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.Л. Желтобрюх 

Судді                                                                                            О.В. Білоус

                                                                                                     М.І. Смокович