ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

23 квітня 2019 року 
справа №810/1492/18
адміністративне провадження №К/9901/8064/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,
суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.          
                    
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2
на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у складі судді Терлецької О.О.
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2019 року у складі суддів Бєлової Л.В., Безименної Н.В., Кучми А.Ю.
у справі № 810/1492/18
за позовом ОСОБА_2 
до Головного управління ДФС у Київській області
про скасування вимоги,
                    
У С Т А Н О В И В :

28 березня 2018 року ОСОБА_2 (далі - позивач у справі) звернулась до Київського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Київській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просила скасувати податкову вимогу про сплату податкового боргу з земельного податку у розмірі 3185,83 грн з підстав відсутності боргу, оскільки податок сплачено своєчасно.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року позов задоволено, скасована податкова вимога від 26 січня 2018 року № 419-56. Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначена податковою вимогою сума грошового зобов'язання узгодженою вважатись не може, оскільки доказів на підтвердження наявності у позивача податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб відповідачем не надано. Про наявність такого грошового зобов'язання у встановленому порядку позивач не повідомлявся.
У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу.
Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2019 року, в задоволені заяви позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовлено. Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що серед наданих позивачем документів немає жодного підтверджуючого документа, який би свідчив про дійсність оплати послуг правової допомоги, а також з них неможливо встановити зміст наданих послуг на користь позивача та відношення цих послуг до даної справи.
У березні 2019 року позивач подав касаційну скаргу, в який, посилаючись на невідповідність висновків судів попередніх інстанцій обставинам справи, просить скасувати додаткове рішення суду першої та постанову апеляційної інстанцій і ухвали нове рішення на користь позивача.

Відзив на касаційну скаргу від податкового органу до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У відзиві на касаційну скаргу податковий орган заперечує проти вимог скаржника, та посилаючись на приписи Кодексу адміністративного судочинства України, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивачем для підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги від 15 березня 2018, акт приймання-передачі наданих послуг від 23 травня 2018 року, прибутковий касовий ордер від 23 травня 2018 № 2-05-23/18.
В акті приймання-передачі наданих послуг від 23 травня 2018 зазначено, що грошові кошти в сумі 39100,00 грн повинні бути сплачені в такому порядку: грошова сума в розмірі 17000,00 грн сплачується в день підписання акта, решта суми в розмірі 22100,00 грн сплачується протягом двох днів після прийняття судом першої інстанції за результатами розгляду даної справи судового рішення на користь позивача повністю або частково. 
Відповідно до пункту 3 вказаного акта підписанням даного акту сторони погоджують, що загальна тривалість часу, протягом якого здійснювалася правова допомога клієнту у формі надання послуг становить 23 години.
Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.
Частинами 3-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За приписами частини дев'ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Частиною першою статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.
Як встановлено частиною першою статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження наявне у позовній заяві. Відомості щодо витрат на професійну правову допомогу в позові відсутні. Спрощене провадження у справі відкрито ухвалою суду першої інстанції 2 квітня 2018 року. Ухвала про відкриття провадження отримана позивачем 18 квітня 2018 року.
11 травня 2018 року рішенням суду першої інстанції адміністративний позов задоволено. 25 травня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зокрема позивач просить стягнути на його користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 39100 грн.
Досліджуючи наданий позивачем акт приймання-передачі наданих послуг, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що з них неможливо встановити зміст наданих адвокатом послуг.
Зокрема, незрозуміло які саме документальні матеріали збирали помічники адвокату, які процесуальні документи складались та подавались до суду для вирішення питання щодо порушення справи, що мається на увазі під окремою позасудовою процесуальною дією у межах даної справи.
До суду подана позовна заява та податкова вимога, збір вказаних документальних матеріалів не потребує допомоги помічників адвокату та багато часу. Складність справи визначена позивачем самостійно як незначна, що підтверджується клопотанням про розгляд справи за правилами спрощеного провадження. Ціна позову складає 3185,83 грн. В позовній заяві позивач не зазначає про надання професійної правової допомоги.
За таких обставин, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем не обґрунтовано заявлену вартість послуг з посиланням на складність справи та витраченого часу.
Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2019 року у справі № 810/1492/18 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Р.Ф. Ханова 

Судді:                                                                                           І.А. Гончарова          

                                                                                          І.Я. Олендер