Постанова
Іменем України
 
03 квітня 2019 року
місто Київ
 
справа № 757/15762/14-ц
провадження № 61-13437св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідач - ОСОБА_4,
третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2016 року у складі судді Москаленко К. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Лапчевської О. Ф., Слободянюк С. В.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_3 у червні 2014 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 31 073, 13 грн, відшкодування майнової шкоди в розмірі 37 637, 94 грн та моральну шкоду в розмірі 30 000, 00 грн. 
Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 29 серпня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), у результаті якої його автомобіль зазнав механічних пошкоджень, а тому відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням має бути стягнуто з ОСОБА_4, оскільки він у встановленому законом порядку визнаний винним у скоєнні ДТП.
Внаслідок ДТП йому також було спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він та його дружина зазнали у зв'язку з душевними стражданнями та пошкодженням майна.
Також позивач у судовому засіданні пояснив, що автомобіль марки «Nissan Almera Classik», реєстраційний номер НОМЕР_1, відремонтований, водночас, на думку позивача, неналежним чином, у зв'язку з чим та за станом свого здоров'я позивач позбавлений можливості його експлуатувати.
Стислий виклад заперечень відповідача
Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, просив задовольнити позов у частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми відшкодування майнової шкоди в розмірі 5 856, 00 грн. В іншій частині вимог просив відмовити у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 14 783, 93 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 1 000, 00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що відповідач погодився відшкодувати відповідачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 5 856, 00 грн. Таким чином, відповідач не заперечував проти відшкодування завданої майнової шкоди. Визначаючи розмір майнової шкоди, суд врахував надані сторонами належні та достатні докази на підтвердження фактично виконаних відновлювальних ремонтних робіт пошкодженого автомобіля, належного позивачу. Доводи позивача про недостатність суми страхового відшкодування та понесених ним збитків для повного відшкодування суд визнав необґрунтованими оскільки належних та достатніх доказів того, що належний позивачу автомобіль відремонтований не в повному обсязі і потребує додаткових витрат для відновлювальних робіт позивачем не надано. Іншого судом не встановлено.
Вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 31 073, 13 грн не підлягають задоволенню у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.
Оскільки судом встановлено порушення прав позивача відповідачем, суд, виходячи з принципу розумності та справедливості, вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000, 00 грн. 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2016 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, додатково зазначив, що відповідно до частини першої статті 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'ям або смертю підлягає індексації на підставі рішення суду. Разом з тим позивачем не надано доказів того, що в результаті ДТП позивачу була завдана шкода каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'ям.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року, ухвалити нове рішення у справі.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга обґрунтовується неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушенням судом першої інстанції норм процесуального права. Заявник зазначає, що судами неправильно застосовано правила статей 23, 625, 1192, 1194, 1208 ЦК України, пункт 32.7 статті 32 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Методику товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затверджену наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395. Суд першої інстанції необґрунтовано не врахував висновок експертного товарознавчого дослідження з визначення вартості майнових збитків від пошкодження автомобіля при ДТП від 12 вересня 2013 року № 382.
Також заявник зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив його заяви про відвід судді, клопотання про витребування та забезпечення доказів, порушено принципи рівності, змагальності сторін, справедливого, неупередженого і своєчасного розгляду справи.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 21 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у березні 2018 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 29 серпня 2013 року о 20: 30 год. на Дніпровському узвозі у місті Києві сталася ДТП за участю автомобіля марки «Ford Tranzit», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля марки «Nissan Almera Classik», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 У результаті зазначеної ДТП пошкоджено автомобіль марки «Nissan Almera Classik», реєстраційний номер НОМЕР_1, належний на праві власності позивачу.
Згідно з постановою Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ /8811754 цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди - 29 серпня 2013 року застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»), ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000, 00 грн, франшиза - 0.
На підставі заяви позивача про виплату страхового відшкодування від 02 вересня 2013 року та страхового акта № 2300020896, складеного ПрАТ «СК «Провідна», 24 вересня 2013 року ПрАТ «СК «Провідна» виплатило позивачу суму страхового відшкодування в межах повного ліміту відповідальності страховика в розмірі 50 000, 00 грн шляхом перерахування коштів на рахунок СТО ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.
Згідно з рахунком-фактурою від 10 вересня 2013 року № СЧ-0009613, складеним ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», вартість ремонтних робіт автомобіля складає 64 973, 14 грн. 
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості майнового збитку від 12 вересня 2013 року № 382, здійсненого на замовлення ОСОБА_3, який складений тим же товариством, що склав рахунок-фактуру, а саме ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», вартість майнового збитку складає 86 629, 70грн. 
Згідно з актом виконаних робіт від 31 жовтня 2013 року № ЗН-0019186, складеним СТО ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», вартість відновлювальних робіт автомобіля складає 62 747, 65 грн, а згідно з актом виконаних робіт від 14 листопада 2013 року № ЗН-0022760 вартість відновлювальних робіт зазначеного автомобіля складає 2 036, 28 грн.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі щодо відшкодування майнової шкоди
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За правилами частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини п'ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт перший частини першої статті 1188 ЦК України).
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (статті 1194 ЦК України). 
Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту, як встановлено судами, склала 64 973, 14 грн, позивач отримав суму страхового відшкодування у розмірі 50 000, 00 грн, позивачем не доведено, що автомобіль відновлений не у повному обсязі, понесення інших витрат на відновлення автомобіля не доведено, суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
З урахуванням встановлених обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами правовідносин внаслідок ДТП, та, зокрема, обов'язку відповідача сплатити відшкодування майнової шкоди на користь позивача.
Наведені у касаційній скарзі доводи щодо визначення розміру відшкодування майнової шкоди зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі щодо відшкодування індексації
Відповідно до частини першої статті 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що стягнення індексації можливе лише у разі відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Натомість позивачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів щодо отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я внаслідок ДТП, а тому висновки апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог на підставі частини першої статті 1208 ЦК України є законними та обґрунтованими.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі щодо відшкодування моральної шкоди
Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки відносно неї.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції дав оцінку поведінці відповідача, тривалості страждань позивача. Зважаючи на системну оцінку доказів та обставин справи, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди, які ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права до спірних правовідносин.
Зміна розміру відшкодування шкоди виходить за межі повноважень щодо розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлених частиною першою статті 400 ЦПК України, оскільки потребує оцінки/переоцінки доказів у справі. 
Посилання заявника на застосування до спірних правовідносин правил статті 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відхилені Верховним Судом, оскільки зазначені правила не застосовуються до спірних правовідносин. Позов пред'явлено до ОСОБА_4, а не до страховика, а тому наведені правила в частині визначення розміру моральної шкоди не можуть бути враховані судом під час вирішення спору.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі щодо порушення норм процесуального права
Відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Наведені у касаційній скарзі доводи порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права не дають підстав для висновку , про скасування оскаржуваних судових рішень. Заявник не обґрунтував належним чином, як такі порушення призвели до неправильного вирішення спору по суті позовних вимог.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, яке містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів та відповідає вимогам статей 212, 213-215, 303, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Верховний Суд дійшов переконання, що суди першої та апеляційної інстанцій розглянули спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Вирішення питання про поновлення виконання (дії) оскаржуваних судових рішень
За правилами статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2017 року зупинено виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2016 рокудо закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Зробивши висновок про залишення без змін рішення апеляційного суду в частині стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди, Верховний Суд, керуючись частиною третьою статті 436 ЦПК України, поновлює їх виконання.
Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2016 рокузалишити без змін.
Поновити виконання Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                               В. А. Стрільчук

Судді                                                                                                            В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик