ПОСТАНОВА
Іменем України

24 квітня 2019 року 

м. Київ
справа №826/22950/15
провадження №К/9901/4369/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Гриціва М.І., Стародуба О.П., 

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_2 
на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2017 (головуючий суддя Смолій І.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Сорочка Є.О., суддів Земляної Г.В., Ісаєнко Ю.А.) 
у справі №826/22950/15 
за позовом ОСОБА_2 
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 
про визнання протиправними дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди.
I. РУХ СПРАВИ
1. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова  В.В. (далі - уповноважена особа Фонду), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просив: 
а) визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду та Фонду щодо обмеження (блокування) виплати коштів ОСОБА_2 з його поточних рахунків в АТ «Дельта Банк» в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду, які пов'язані, зокрема, з:
- перевіркою договорів банківського рахунку ОСОБА_2 в AT «Дельта Банк» на предмет виявлення договорів, що є нікчемними з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI; в редакції на момент виникнення спірних правовідносин);
- обробкою (використанням) персональних даних ОСОБА_2, всупереч п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних»;
- внесенням інформації, що введена в базу даних AT «Дельта Банк» про ОСОБА_2 відповідно до укладених з AT «Дельта Банк» договорів банківського рахунку, до невизначеного законодавством списку осіб, кошти яких заблоковано;
- початком виплат вкладникам, в т.ч. ОСОБА_2, грошових коштів в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду з 11.06.2015, всупереч абз. 10 ч. 6 ст. 36 Закону № 4452-VI;
- зупиненням виплат вкладникам, в т.ч. ОСОБА_2, грошових коштів в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду з 15.09.2015, всупереч п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону № 4452-VI;
- невиконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.07.2015 у справі №826/12320/15, яке набрало законної сили 17.10.2015, всупереч п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України.
б) стягнути з Фонду матеріальну та моральну шкоду у розмірі 187404,34 грн., заподіяну Уповноваженою особою Фонду та Фондом у період з 03.05.2015 по 03.10.2015, пов'язану з протиправним позбавленням права власності ОСОБА_2 на грошові кошти, що знаходились на банківських рахунках в AT «Дельта банк», шляхом протиправних дій.
2. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017, у задоволенні позову відмовлено.
3. У касаційній скарзі ОСОБА_2 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
4. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2015, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 та Вищого адміністративного суду України від 17.03.2016 у справі №826/12320/15 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду, АТ «Ощадбанк», Фонду позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії щодо невключення інформації про позивача до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду та зобов'язано включити ОСОБА_2 до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду, а також зобов'язано Уповноважену особу Фонду передати інформацію про зміни до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду з метою забезпечення виплати ОСОБА_2 коштів, що знаходяться на рахунках у Банку.
5. Уповноваженою особою Фонду прийнято наказ від 22.09.2015 №831 «Про зняття тимчасового обмеження здійснення виплат коштів вкладникам за відповідними рахунками вкладників ПАТ "Дельта Банк». У зв'язку з цим з трьох рахунків ОСОБА_2 знято обмеження щодо виплати гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами.
6. Крім того, ОСОБА_2 внесено до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
7. Незважаючи на це, позивач вважає незаконними ряд дій відповідача, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Справа неодноразово розглядалась судами. Після направлення справи на новий розгляд судом касаційної інстанції, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з наступного.
9. Обставини, на які посилається ОСОБА_2 в адміністративному позові (справа №826/22950/15) фактично були предметом розгляду у справі №826/12320/15, а порушені права позивача у даних правовідносинах - захищені в судовому порядку та в повному обсязі відновлені.
10. Відповідачами здійснено всі дії, передбачені Законом № 4452-VI та Положенням про порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами щодо включення позивача до реєстру осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
11. Здійснюючи перевірку правочинів, вчинених ОСОБА_2 в AT «Дельта Банк» на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду діяла правомірно, оскільки це є її обов'язком.
12. Відсутні також порушення вимог Закону України «Про захист персональних даних», оскільки відповідачі, здійснюючи обробку персональних даних позивача, діяли з метою виконання обов'язку, покладеного на них Законом № 4452-VI.
13. Внесення інформації в базу даних AT «Дельта Банк» про укладені ОСОБА_2 з AT «Дельта Банк» договори банківського рахунку безпосередньо не порушують прав позивача, не зачіпають його інтересів та не створюють для нього будь-яких додаткових обов'язків.
14. Заявляючи вимоги про визнання протиправними дій відповідачів, пов'язаних з зупиненням виплат вкладникам, в т.ч. ОСОБА_2, грошових коштів в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду з 15.09.2015, а також дій відповідачів, пов'язаних із початком виплат вкладникам, в т.ч. ОСОБА_2, грошових коштів в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду з 11.06.2015, позивач намагається захистити своє право на отримання коштів вкладу за рахунок коштів Фонду в межах гарантованої суми, що було предметом розгляду у справі № 826/12320/15.
15. Також суди виходили з відсутності правових підстав для стягнення з Фонду матеріальної та моральної шкоди, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення. Позивачем не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили про завдання йому шкоди діями (бездіяльністю) чи рішеннями відповідачів.
16. Крім того, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутність у ПАТ «Державний ощадний банк України» відомостей станом на 20.10.2015 про необхідність виплати гарантованої суми вкладу позивачу, не свідчать про протиправність дій відповідачів, які оскаржені у даній справі, та не є підставою для висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, оскільки позивачу не було відмовлено у виплаті належних йому коштів.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
17. У касаційній скарзі позивач зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є неправильними, зробленими без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
18. Зазначає про незаконне залучення судом першої інстанції до участі у справі Уповноваженої особи Фонду на здійснення процедури ліквідації в АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., дії та рішення якої не оскаржуються.
19. Судами не встановлено юридичного факту позбавлення права власності позивача на грошові кошти, що знаходились на банківських рахунках в АТ «Дельта Банк», що унеможливлює захист його права власності.
20. Суди не провели юридичного аналізу доказаного факту знищення персональних даних позивача відповідно до його заяв-вимог щодо їх знищення від 30.01.2017, 01.06.2017, 31.08.2017 на підставі п. 6 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних».
21. Незаконно, на думку позивача, судами не залучено до участі у справі в якості третіх осіб Київську міську прокуратуру № 7 Подільського району та Державну аудиторську службу України.
22. Зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI, внаслідок чого зроблено неправильний висновок стосовно того, що інформацію про позивача було включено до Загального реєстру вкладників АТ «Дельта Банк», що в свою чергу, є підставою для виплати гарантованого державою відшкодування вкладу.
23. Судами попередніх інстанцій порушено принцип верховенства права, принцип диспозитивності, судами не застосовано практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України.
24. Вказує на вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог, що виявилось в оцінці дій Уповноваженої особи Фонду на здійснення процедури ліквідації в АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., що не є позовною вимогою.
25. Висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки прийняття наказу від 22.09.2015 №831 "Про зняття тимчасового обмеження здійснення виплат коштів вкладникам за відповідними рахунками вкладників ПАТ "Дельта Банк" не здійснювалось на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2015.
26. Щодо оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно розуміє положення Закону № 4452-VI та не застосував норми, які підлягали до застосування до спірних правовідносин.
27. Також вказує, що лист АТ «Ощадбанк» від 20.10.2015 № 288/04-21/1, в якому йдеться про відсутність виплат позивачу коштів, що знаходились на рахунках у ПАТ «Дельта Банк», є прямим доказом невиконання відповідачем обов'язків, встановлених постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2015.
28. Крім того, в касаційній скарзі позивач заперечує проти ухвали суду апеляційної інстанції від 07.11.2017, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід суддям апеляційної інстанції. Вважає, що вказана ухвала повинна бути скасована, оскільки були підстави для відводу суддів.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
29. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
30. Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду та Фонду щодо обмеження (блокування) виплати коштів ОСОБА_2 з його поточних рахунків в АТ «Дельта Банк» в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду, то такі обставини вже були предметом судового розгляду у справі № 826/12320/15.
31. У цій справі ОСОБА_2, обґрунтовуючи позовні вимоги, звертав увагу на незаконні, на його думку, дії відповідача щодо тимчасового блокування коштів на його депозитних/карткових рахунках на період проведення додаткової перевірки до закінчення дії тимчасової адміністрації в банку, що прямо суперечать ч. 1 ст. 36 Закону № 4452-VI.
32. Цим доводам суд апеляційної інстанції у справі № 826/12320/15 дав правову оцінку, вказавши, що операції Банку по виплаті коштів за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників в період дії тимчасової адміністрації не можуть «блокуватися», зупинятися або не здійснюватися Банком через визначеного Фондом Банка- партнера.
33. Оскільки розглядувані в цій справі позовні вимоги вже були предметом розгляду іншої справи (за участю сторін, що і в даній справі), в якості обставин незаконності дій відповідачів, а їх аналіз в поєднанні з іншими висновками суду став підставою для часткового задоволення позову, що призвів до захисту порушеного права позивача, то в межах даної справи відсутні підстави для повторної переоцінки дій уповноваженої особи Фонду щодо обмеження (блокування) виплати коштів ОСОБА_2 з його поточних рахунків в АТ «Дельта Банк». 
34. Також варто зауважити, що задоволення цих вимог само по собі не призведе і не може призвести до ефективного захисту прав, свобод та інтересів ОСОБА_2, що є кінцевою метою адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України. 
35. Отже, судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок, що порушені права ОСОБА_2 в достатній мірі захищено постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2015 у справі № 826/12320/15, яка набрала законної сили. Відтак в задоволенні вимог про визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду та Фонду щодо обмеження (блокування) виплати коштів ОСОБА_2 з його поточних рахунків в АТ «Дельта Банк» слід відмовити.
36. Колегія суддів також погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що здійснюючи перевірку правочинів, вчинених ОСОБА_2 в AT «Дельта Банк» на предмет виявлення серед них нікчемних з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, відповідач діяв правомірно, відповідно до вимог закону, оскільки таке повноваження (обов'язок) передбачено ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI.
37. Відтак суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині вимог.
38. Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідачів, які пов'язані з обробкою (використанням) персональних даних ОСОБА_2, всупереч п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» та внесенням інформації, що введена в базу даних AT «Дельта Банк» про ОСОБА_2 відповідно до укладених з AT «Дельта Банк» договорів банківського рахунку, до невизначеного законодавством списку осіб, кошти яких заблоковано, то слід зазначити наступне.
39. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» підставами для обробки персональних даних є: 1) згода суб'єкта персональних даних на обробку його персональних даних; 2) дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; 3) укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних або який укладено на користь суб'єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб'єкта персональних даних; 4) захист життєво важливих інтересів суб'єкта персональних даних; 5) необхідність виконання обов'язку володільця персональних даних, який передбачений законом; 6) необхідність захисту законних інтересів володільця персональних даних або третьої особи, якій передаються персональні дані, крім випадків, коли потреби захисту основоположних прав і свобод суб'єкта персональних даних у зв'язку з обробкою його даних переважають такі інтереси.
40. Обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем (ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних»).
41. Зі змісту цитованих положень Закону України «Про захист персональних даних» вбачається, що підставою для обробки персональних даних може бути не тільки згода суб'єкта персональних даних на це, а й, зокрема, укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних або який укладено на користь суб'єкта персональних даних, необхідність виконання обов'язку володільця персональних даних, який передбачений законом.
42. Відтак правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що здійснюючи обробку персональних даних позивача, відповідачі діяли з метою виконання обов'язку, покладеного на них Законом № 4452-VI щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, а тому правомірно здійснювали обробку персональних даних ОСОБА_2 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних».
43. При цьому варто зауважити, що договори банківського рахунку, на відкриття поточного рахунку, укладені між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» містять згоду клієнта, тобто ОСОБА_2 на оброблення його персональних даних навіть після закінчення строку їх дії, що, відповідно п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних», дає змогу банку, а також Фонду з дня початку введення тимчасової адміністрації (ч. 1 ст.36 Закону № 4452-VI) здійснювати обробку персональних даних позивача.
44. За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині позовних вимог. Доводи позивача про те, що суди не провели юридичного аналізу доказаного факту знищення персональних даних позивача відповідно до його заяв-вимог щодо їх знищення від 30.01.2017, 01.06.2017, 31.08.2017 на підставі п. 6 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» не стосуються предмету спору. Наведені позивачем правовідносини щодо знищення персональних даних виникли вже після звернення позивача до суду з позовом та судового розгляду даної справи, відтак відсутні і підстави для надання оцінки цим обставинам в межах цієї справи.
45. Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідачів, пов'язаних з зупиненням виплат вкладникам, в т.ч. ОСОБА_2, грошових коштів в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду з 15.09.2015, всупереч п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону № 2297-VI та зупиненням виплат вкладникам, в т.ч. ОСОБА_2, грошових коштів в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду з 15.09.2015, всупереч п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону № 4452-VI, слід зазначити наступне.
46. Як правильно проаналізовано судом апеляційної інстанції, заявляючи ці вимоги, позивач намагається захистити право на отримання своїх коштів в межах гарантованої Фондом суми. Оскільки таке право в повній мірі захищено постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2015 у справі № 826/12320/15, яка набрала законної сили, то відсутні підстави для повторної переоцінки дій уповноваженої особи Фонду щодо обмеження (блокування) виплати коштів ОСОБА_2 з його поточних рахунків в АТ «Дельта Банк» (п.п. 30-35 даної постанови).
47. Слушним також є висновок суду апеляційної інстанції, що діяльність суду спрямована на захист порушених прав особи. Оскільки, як встановлено судами, Уповноваженою особою Фонду прийнято наказ від 22.09.2015 №831 «Про зняття тимчасового обмеження здійснення виплат коштів вкладникам за відповідними рахунками вкладників ПАТ "Дельта Банк», у зв'язку з чим з трьох рахунків ОСОБА_2 знято обмеження щодо виплати гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами, то задоволення позову в розглядуваній частині вимог не призведе до відновлення чи захисту порушеного права, оскільки таке право вже відновлено шляхом видання відповідного розпорядчого документу Уповноваженою особою Фонду.
48. Щодо протиправних дій відповідачів, пов'язаних з невиконанням постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.07.2015, яке набрало законної сили 17.10.2015, то вимоги про визнання зазначених дій протиправними є безпідставними з огляду на те, що як встановлено судами, зазначена постанова виконана, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія витягу із Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, згідно з якою позивача включено до зазначеного реєстру.
49. Оскільки передумовою для включення вкладника до цього реєстру є подання Уповноваженою особою Фонду інформації про вкладника до Фонду у відповідному переліку вкладників (ст. 27 Закону № 4452-VI, Положення про порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами, затверджене Рішенням виконавчої дирекції Фонду 09.08.2012 № 14), то суди дійшли правильного висновку, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2015 у справі № 826/12320/15 була повністю виконана Уповноваженою особою Фонду.
50.  Щодо позовних вимог про стягнення з Фонду матеріальної та моральної шкоди у розмірі 187404,34 грн., заподіяної Уповноваженою особою Фонду та Фондом у період з 03.05.2015 по 03.10.2015, пов'язану з протиправним позбавленням права власності ОСОБА_2 на грошові кошти, що знаходились на банківських рахунках в AT «Дельта банк», то колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині вимог з огляду на таке.
51. Ст. 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, члені її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
52. Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
53. Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.
54. П. 5 цієї постанови визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з'ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З'ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
55. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа № 826/23650/15).
56. Беручи до уваги те, що позивачем не доведено та не надано судам попередніх інстанцій відповідних доказів завдання йому моральної чи матеріальної шкоди, а також враховуючи відновлення порушених прав позивача постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2015 у справі № 826/12320/15, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з Фонду моральної чи матеріальної шкоди.
57. Доводи позивача про те, що лист АТ «Ощадбанк» від 20.10.2015 № 288/04-21/1, в якому йдеться про відсутність виплат позивачу коштів, що знаходились на рахунках у ПАТ «Дельта Банк», є прямим доказом невиконання відповідачем обов'язків, встановлених постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2015, обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, тому відсутня необхідність їх повторення.
58. Доводи позивача про те, що судами не встановлено юридичного факту позбавлення права власності позивача на грошові кошти, що знаходились на банківських рахунках в АТ «Дельта Банк», що унеможливлює захист його права власності, є безпідставними, не відносяться до предмету спору, тому не розглядаються судом касаційної інстанції. До того ж адміністративні суди позбавлені процесуальних повноважень встановлювати юридичні факти. Натомість такими повноваженнями наділені суди цивільної юрисдикції, а захист права власності здійснюється в один із способів, передбачених Главою 29 ЦК України у порядку цивільного судочинства.
59. Доводи позивача про те, що судами попередніх інстанцій порушено принцип верховенства права, принцип диспозитивності, судами не застосовано практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України є безпідставними і не підтверджуються жодними доказами.
60. Щодо ухвали суду апеляційної інстанції від 07.11.2017, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід суддям апеляційної інстанції, то слід зазначити наступне.
61. Відповідно до ст. 27 КАС України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) Суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться: 1) якщо він брав участь у розгляді цієї справи або пов'язаної з нею справи як представник, секретар судового засідання, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого частиною третьою статті 15^1 цього Кодексу.
Суддя відводиться також за наявності обставин, встановлених статтею 28 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).
62. Як вбачається зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції від 07.11.2017 ОСОБА_2 заявлено відвід суддям Сорочку Є.О., Земляній Г.В. та Ісаєнко Ю.А. Заява про відвід мотивована незгодою із прийнятими за участю суддів Сорочка Є.О., Земляної Г.В.,           Ісаєнко Ю.А. рішеннями, що стосувалися зупинення провадження у інших справах.
63. Оскільки наведена позивачем підстава для відводу суддів не відноситься до переліку підстав, наявність якої тягне відвід судді, то суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід суддям Сорочку Є.О., Земляній Г.В. та Ісаєнко Ю.А.
64. Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
65. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
66. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
67. В контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (п.23) та «Серявін та інші проти України» (п.58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
68. З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Суд вважає, що більшість аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, отримали достатню оцінку з боку судів в тій мірі, щоби вважати рішення судів обґрунтованими.
69. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.
70. Відповідно до ст. 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
71. Згідно з ч. 2 ст. 350 КАС України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
72. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 341, 343, 356 КАС України, Суд -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №826/22950/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    М.І. Гриців

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб