ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 квітня 2019 року
м. Київ
 
справа № 308/13047/16-ц
 
провадження № 61-7354 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_4, 
відповідачі - прокуратура Закарпатської області, Державна казначейська служба України, 
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_4 та Державної казначейської служби України на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2017 року в складі судді Леміш О. М. та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2017 року в складі колегії суддів Собослой Г. Г., Фазикош Г. В., Готра Т. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до прокуратури Закарпатської області, Державної казначейської служби України та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача 600 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями й бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури.
 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначав, що 31 січня             2012 року стосовно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті367 Кримінального кодексу України (далі - КК України), прийнято постанову про притягнення його як обвинуваченого, а також обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
 
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від               12 червня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України.
 
Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 серпня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області             від 26 серпня 2013 року кримінальну справу за обвинуваченням            ОСОБА_4 повернуто до прокуратури м. Ужгорода для організації додаткового розслідування. 
 
Постановою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури від 18 серпня 2016 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України. 
 
Позивач перебував під слідством 4 роки 6 місяців 18 днів. У зв'язку з порушенням кримінальної справи він був звільнений з посади начальника відділу всправах інвалідів та ветеранів управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради.
 
Протягом усього досудового слідства та під час розгляду справи судом були порушені його нормальні життєві зв'язки, для організації свого життя він витратив додаткові зусилля, зазнав моральних страждань, перенесених ним при незаконному притягненні до кримінальної відповідальності та перебуванні під слідством і судом, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, і нього погіршилися стосунки із оточуючими людьми, зокрема сусідами, знайомими, колегами по роботі, оскільки тривалий час позивача вважали злочинцем.
 
Указані обставини спричинили ОСОБА_4глибокі душевну та психологічну травми, викликали пов'язані з цим моральні страждання й переживання.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 березня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ДКСУ за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казаначейського рахунку на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури, а саме 174 657,96 грн за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, перебування під слідством і судом та 100 000 грн за незаконне застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що характер та обсяг страждань ОСОБА_4, яких він зазнав, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках свідчать про наявність правових підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди в мінімальному розмірі, передбаченому законом, однак ураховуючи, що вжиття запобіжного заходу в вигляді підписки про невиїзд завдало позивачеві додаткових моральних страждань, наявні правові підстави для окремого стягнення з ДКСУ суми в рахунок відшкодування відповідної моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня           2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, апеляційні скарги прокуратури Закарпатської області, ДКСУ задоволено частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 березня 2017 року в частині стягнення з ДКСУ за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним застосування запобіжного заходу, скасовано. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що чинним законодавством не передбачена можливість відшкодування фізичній особі моральної шкоди за кожну з підстав окремо, й особа має право на одноразове сукупне відшкодування моральної шкоди, незалежно від кількості та характеру наведених підстав, а суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягуючи з ДКСУ суму на відшкодування моральної шкоди окремо за застосування запобіжного заходу. 
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
 
У серпні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на зазначені судові рішення.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 
 
У грудні 2017 року ДКСУ подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на зазначені судові рішення.
 
У лютому 2018 року на виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги ОСОБА_4 і ДКСУ передані до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2018 року поновлено ДКСУ строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження в даній справі за касаційною скаргою Державної казначейської служби України.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2018 року клопотання ДКСУ задоволено, зупинено виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2017 року до завершення розгляду касаційної скарги.
 
У травні 2018 року дана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.
 
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають дійсним обставинам справи, прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права.
 
Указує, що суди безпідставно розраховували розмір відшкодування моральної шкоди, беручи до уваги заробітну плату станом на звернення до суду (1600 грн), оскільки розрахунок мав проводитися на підставі мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01 січня 2017 року (3200 грн), тобто на час прийняття судом першої інстанції рішення, а також, що визначений судами розмір відшкодування не відповідає ступеню його душевних страждань та завданої йому моральної шкоди.
 
Просив оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти рішення про задоволення позову в повному обсязі.
 
У касаційній скарзі ДКСУ зазначає, що суди не взяли до уваги відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту завдання позивачеві моральної шкоди органами досудового слідства та прокуратури, а також наявності вини цих органів, і дійшли безпідставного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. 
 
ДКСУ просила оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
 
Відзивм на касаційні скарги
 
У листопаді 2017 року прокуратура Закарпатської області подала до           Вищого спеціалізованого суду України заперечення на касаційну скаргу              ОСОБА_4, у якій зазначила, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.
 
Прокуратура просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін. 
 
У квітні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду відзив на касаціійну скаргу ДКСУ, в якій указав, що касаційна скарга ДКСУ, в якій остання просить оскаржувані рішення скасувати та в задоволенні позову відмовити, не підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
 
Позивач просив залишити касаційну скаргу ДКСУ без задоволення.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що постановою слідчого прокуратури м. Ужгорода                від 31 січня 2012 року стосовно ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, прийнято постанову про притягнення його як обвинуваченого, а також обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
 
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від                12 червня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України.
 
Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 серпня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області             від 26 серпня 2013 року кримінальну справу за обвинуваченням            ОСОБА_4 повернуто до прокуратури м. Ужгорода для організації додаткового розслідування. 
 
Постановою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури від 18 серпня 2016 року кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 закрите на підставі пункту 2 частини пешої статті 284 КПК України в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України.
 
ОСОБА_4 перебував під слідством 4 роки 6 місяців та 18 днів. 
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями,             діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування громадянинові моральної шкоди у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян і завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
 
Згідно зі статтею 4 цього закону відшкодування моральної шкоди здійснюється в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
 
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
 
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
 
Частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
 
Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.
 
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік»              у 2017 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з  01 січня 2017 року - 3200 гривень.
 
Таким чином, суд першої інстанції правильно розрахував гарантований державою розмір відшкодування моральної шкоди - 174 657,96 грн, беручи за основу мінімальний розмір заробітної плати на час розгляду справи, тобто 3200 грн.
 
Правльним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, що виплаті в даній справі підлягає мінімальний розмір відшкодування, тобто такий, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку та будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення її як обвинуваченої, оскільки ОСОБА_4 не надав судам належних і допустимих доказів на підтвердження того, що його страждання, заподіяні відповідними незаконними діями, призвели до суттєвого погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
 
Згідно з частиною другою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Оскільки під час перебування під слідством та судом з 31 січня 2012 року по                        18 серпня 2016 року ОСОБА_4 зазнав моральних страждань, були порушені його нормальні життєві зв'язки, для організації свого життя він  витратив додаткові зусилля та був позбавлений можливості реалізувати свої звички й бажання, так як відносно нього було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, з урахуванням характеру моральних страждань у їх сукупності, суди дійшли обґрунтованого висновку про мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди та часткове задоволення позову в даній справі.
 
Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
 
При зверненні до суду із позовом і під час розгляду справи, ОСОБА_4 не заявляв вимогу про відшкодування завданої моральної шкоди за застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, як окрему підставу відшкодування моральної шкоди і така розглядалася в сукупності із іншими підставами, на які посилається позивач.
 
Правильним є висновок апеляційного суду, що чинним законодавством не передбачена можливість відшкодування фізичній особі моральної шкоди за кожну з підстав відшкодування моральної шкоди окремо, й особа має право на одноразове сукупне відшкодування моральної шкоди, незалежно від кількості та характеру наведених підстав.
 
З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок апеляційного суду, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ДКСУ 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним застосуванням запобіжного заходу в вигляді підписки про невиїзд підлягає скасуванню.
 
Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_4 про те, що розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди здійснений на підставі розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2016 року, оскільки суд першої інстанції здійснив відповідний розрахунок з урахуванням розміру заробітної плати станом на 01 січня 2017 року, а саме 3200 грн.
 
У касаційній скарзі ДКСУ зазначає, що ОСОБА_4 не надав доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди органами досудового слідства та прокуратури, а також наявності вини цих органів, у зв'язку з чим підстави для її відшкодування відсутні, однак такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки відшкодування громадянинові моральної шкоди у випадку, зокрема, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного засудження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина здійснюється в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
 
Інші доводи касаційних скарг не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішеннь - без змін.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційні скарги ОСОБА_4, Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
 
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області                 від 28 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2017 року.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                               В.І. Журавель
 
                                                                                                               В. І. Крат