ПОСТАНОВА
іменем України
22 січня 2019 року            
м. Київ
 
справа № 673/902/16-к 
провадження № 51-3905км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого | ОСОБА_1 ,
суддів | ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання | ОСОБА_4 ,
прокурора | ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого на вирок Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 12 квітня 2017 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прилужне Летичівського району Хмельницької обл., жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого статтею 246 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Обставини справи

1.  Вироком Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2017 року ОСОБА_6 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік із конфіскацією незаконно вирубаної деревини. На підставі статті 75 цього Кодексу його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та відповідно обов`язки, передбачені статтею 76 КК.
2.   ОСОБА_6 визнано винуватим у незаконній порубці дерев, що заподіяло істотну шкоду, за таких обставин:
31 січня 2016 року приблизно о 12:00 неподалік смт Вовковинці Деражнянського району Хмельницької області на території лісу, що належить на праві постійного користування Спеціалізованому лісогосподарському підприємству «Флора» (далі — СКЛП «Флора»), ОСОБА_6 , не маючи дозволу (лісорубного квитка) на порубку дерев, бензопилою зрізав 33 дерева різних порід, чим завдав згаданому підприємству істотної шкоди на загальну суму 10 353, 97 грн. 
3.  Апеляційний суд Хмельницької області ухвалою від 12 квітня 2017 року вирок місцевого суду змінив в частині визначення обов`язків, передбачених статтею 76 КК та вирішення питання про повернення власнику вирубаної деревини в порядку частини 9 статті 100 КПК. У решті вирок був залишений без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги 

4.  У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на пункти 1 і 2 частини 1 статті 438 КПК, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та закрити кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК. 
5.  Він вважає, що в його діях відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів на підтвердження причинного зв`язку між його діями та наслідками у виді істотної шкоди довкіллю або підприємству СЛКП «Флора». Стверджує, що зрізав дерева в охоронюваній зоні лінії електропередач, тобто на території, що не відноситься до лісового фонду. На підтвердження своєї позиції зазначає, що в червні 2016 року, через невеликий проміжок часу після вчинених ним дій працівники Деражнянського району електромереж вирізали решту дерев у цій смузі лісу.
6.  Також він указує на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні документи (державний акт) про належність СЛКП «Флора» права користування чи права власності на земельну ділянку. Окрім того, на думку засудженого, огляд місця події, а також визначення розміру заподіяної шкоди проведено з порушенням вимог КПК. 
Позиції учасників касаційного розгляду
7.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
8. Засуджений ОСОБА_6 направив Суду заяву, в якій підтримав свою скаргу та просив проводити касаційний розгляд без його участі в порядку письмового провадження.
9.  У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту та просив залишити судові рішення без зміни, вважаючи їх законними та обґрунтованими. 
Оцінка Суду

10.  Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити частково на таких підставах.
11.  Кримінальне правопорушення, передбачене статтею 246 КК, відноситься до категорії злочинів проти довкілля. Диспозиція вказаної норми передбачає, що одним з обов`язкових елементів складу цього злочину є наявність істотної шкоди, завданої об`єкту злочинного посягання, тобто довкіллю.
12.  Відповідно до абзацу 3 пункту 9постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» від 10 грудня 2004 року № 17 у справах про злочини, відповідальність за які передбачена статтею 246 КК, шкода визнається істотною, коли: були знищені певні види дерев у тій чи іншій місцевості; погіршилися породний склад, якість, захисні, водоохоронні й інші екологічні властивості лісу; виникли труднощі у відтворенні заліснення в певній місцевості; знизилась якість атмосферного повітря; змінились ландшафт місцевості, русло річки; сталась ерозія ґрунту; тощо. Якщо внаслідок незаконної порубки дерев, чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях істотна шкода не настала, винна особа за наявності до того підстав несе відповідальність за статтями 64-67 Кодексу України про адміністративні правопорушення.  
13.  Наявність шкоди довкіллю та її розмір має бути доведено визначеними законом засобами доказування. Пунктом 6 частини 2 статті 242 КПК передбачено, що розмір шкоди довкіллю визначається на підставі висновку експерта.
14.  В цьому кримінальному провадженні експертиза для визначення шкоди, завданої довкіллю, не проводилась. Суд першої інстанції ґрунтував свій висновок про наявність істотної шкоди лише на підставі розрахунку Державної екологічної інспекції, який не може вважатися висновком експерта. 
15.  Отже, вимоги статті 91 КПК щодо обставин, які підлягають обов`язковому доказуванню в кримінальному провадженні місцевим судом належним чином не виконано.
16. Апеляційний суд, попри те, що ОСОБА_6 оспорював законність свого засудження в апеляційному порядку, на допущені порушення уваги не звернув. 
17.  Зазначені обставини мають істотне значення для правової оцінки діяння засудженого, однак – за відсутності їх належної перевірки в порядку апеляційної процедури – Суд позбавлений можливості дійти безспірного висновку щодо наявності чи відсутності у діях засудженого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки в силу частини 1 статті 433 КПК позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
18. Тому колегія суддів дійшла висновку, що ухвала апеляційного суду на підставі пункту 1 частини 1 статті 438 КПК підлягає скасуванню, а провадження – призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
19. Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах, а також  інші доводи, зазначені у касаційній скарзі засудженого, дати на все вичерпну відповідь й ухвалити справедливе рішення, яке відповідатиме статті 370 КПК. Крім того, суду слід взяти до уваги положення статті 5 КК та зміни до статті 246 КК, внесені законом України № 2531-VIII від 6 вересня 2018 року  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження українських лісів та запобігання незаконному вивезенню необроблених лісоматеріалів», що набрав чинності 01 січня 2019 року.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 12 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                              ОСОБА_3