Постанова
Іменем України
 
27 лютого 2019 року
м. Київ
 
справа № 653/3711/16-ц
провадження № 61-27020св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Новоолексіївська госпрозрахункова житлова ремонтно-будівельна дільниця,
відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Новоолексіївської госпрозрахункової житлової ремонтно-будівельної дільниці на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Радченко С. В., Вейтас І. В.,                  Колісніченко А. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2016 року Новоолексіївська госпрозрахункова житлова ремонтно-будівельна дільниця (далі - Новоолексіївська ГЖРБД) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5  про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що 30 вересня 2013 року між нею та ОСОБА_4 був укладений договір оренди квартири у будинку відомчого житлового фонду, що належить Новоолексіївській ГЖРБД, зі строком його дії з 01 липня 2013 року до 31 травня 2016 року без права продовження строку оренди.
28 квітня 2016 року відповідачам було направлено попередження про звільнення займаного приміщення у зв'язку із закінченням договору оренди, однак останні відмовляються його звільнити.
Посилаючись на наведене, позивач просив зобов'язати відповідачів та всіх членів їх сім'ї усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 13 травня 2017 року у складі судді Крапівіної О. П. позов Новоолексіївської ГЖРБД задоволено частково. 
Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні Новоолексіївською госпрозрахунковою житловою ремонтно-будівельною дільницею квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди спірного приміщення та за відсутності згоди наймодавця на продовження вказаного строку оренди, відповідачі підлягають виселенню із цього приміщення.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 06 вересня 2017 року  задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Новоолексіївської госпрозрахункової житлово ремонтно-будівельної дільниці відмовлено.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач повідомив відповідачів про відмову від продовження договору найму квартири всупереч визначеного законом тримісячного строку, а тому договір найму був переукладений між сторонами на той самий строк. Та обставина, що умовами договору не було передбачено право продовження строку оренди, не позбавляло наймодавця обов'язку попередити наймачів про відмову від переукладення договору в установлений законом строк.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого  суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, 
Новоолексіївська ГЖРБД просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду  першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.  
Касаційна скарга мотивована  тим, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідачі мали обов'язок звільнити спірну квартиру після закінчення строку дії оренди. Умовами договору оренди не була передбачена його пролонгація на новий строк.
У листопаді 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до суду відзив (заперечення) на касаційну скаргу, який мотивований незгодою з доводами касаційної скарги та законністю й обґрунтованістю судового рішення суду апеляційної інстанції.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та зупинено виконання рішення суду апеляційної інстанції, а ухвалою від 11 жовтня 2017 року вказану справу призначено до розгляду.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У 2018 року провадження за касаційною скаргоюпередано до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що 30 вересня 2013 року між Новоолексіївською ГЖРБД та ОСОБА_4 був укладений договір оренди квартири у будинку відомчого житлового фонду, що належить Новоолексіївській ГЖРБД та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зі строком його дії з 01 липня 2013 року до 31 травня 2016 року, без права продовження строку оренди.
 
28 квітня 2016 року позивач направив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 попередження про звільнення займаного приміщення у зв'язку із закінченням договору оренди, однак останні відмовляються його звільнити.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Цим вимогам судове рішення апеляційної інстанції не відповідає з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.
 
Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
 
Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов'язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. 
 
Крім того, при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.
 
Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові                        від 22 червня 2017 року у справі за № 6-2010цс16.
 
Статтею 810 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.
 
Згідно із частиною першою статті 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.
 
Відповідно до частини першої статті  631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
 
Положеннями статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Згідно із частиною першою статті 822 ЦК України у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, посилаючись на норми статті 822 ЦК України, виходив з того, що позивач повідомив відповідачів про відмову від продовження договору найму квартири всупереч визначеного законом тримісячного строку, а тому договір найму житла був переукладений між сторонами на той самий строк, отже відсутні законні підстави для виселення.
 
Цей висновок суду є передчасним та зроблений без встановлення всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
У пункті 5.2 укладеного між сторонами договору міститься застереження щодо відсутності у орендаря права продовження строку оренди, який закінчується 31 травня 2016 року.
 
Пунктом 3.2.9 цього договору встановлено обов'язок орендаря звільнити вказане житло після закінчення договору оренди.
 
Таким чином застереження, викладені у пункті 3.2.9 та 5.2 договору щодо звільнення орендарем вказаного житлового приміщення після закінчення договору оренди та його укладення без права продовження, свідчать про відсутність волі орендодавця поновлювати цей договір та є попередженням наймача про відмову від укладення договору на новий строк.
 
Відтак правовідносини між сторонами в частині як строку договору, так і його «одноразовість» регулюються саме цим договором.
 
Погоджуючись з такими умовами договору, відповідачі взяли на себе зобов'язання пов'язані, не лише зі строком дії договору, а й з укладенням його лише на один такий строк і з настанням обставин, передбачених договором, зокрема, закінчення строку оренди, повинні були б звільнити вказане житло (стаття 526 ЦК України).
 
Натомість, апеляційний суд, вирішуючи  цей спір, не узяв до уваги положення укладеного між сторонами договору щодо неможливості продовження строку дії цього договору та помилково застосував статтю 822 ЦК України до цих правовідносин, оскільки норми цієї статті регламентують переважне право наймача перед іншими наймачами, а не перед власником спірного житла.
 
За таких обставин посилання апеляційного суду про відсутність відомостей щодо попередження наймача про відмову від укладення договору оренди спірного житла на новий строк є помилковими, оскільки зроблені судом без урахування наведених норм закону та встановлених у справі обставин.
 
За наявності повідомлення наймача шляхом направлення йому наймодавцем 28 квітня 2016 року попередження про звільнення займаного приміщення у зв'язку із закінченням договору оренди у відповідачів були відсутні правові підстави вважати цей договір поновленим.
 
Належним чином оцінивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладений сторонами договір оренди житла не є поновленим. Крім того, суд правильно врахував  той факт, що відповідачі є власниками іншого житла у цьому ж населеному пункті, яке вони отримали в порядку приватизації (а.с. 17).
 
Разом із тим, ухвалюючи рішення про виселення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником спірного житла, а відповідачі порушили його право власності на це житло.
 
Заперечуючи проти цих обставин, відповідачі в апеляційній скарзі зазначали, що Новоолексіївській ГЖРБД не належить спірне житло у зв'язку із її ліквідацією та приватизацією фізичними особами квартир у вказаному будинку. 
 
Відповідно пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України                     від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов'язок суду.
 
Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 8,9) будинок АДРЕСА_1 належить Новоолексіївській ГЖРБД, однак матеріали справи містять відомості про приватизацію окремих квартир цього будинку його мешканцями, отже суд не встановив чи є позивач власником саме квартири НОМЕР_1 у цьому будинку, що є предметом договору.
 
Спірним договором оренди житла передбачене право орендаря               ОСОБА_4 під час дії цього договору набути у власність шляхом приватизації частини спірної квартири (пункти 7.1, 7.2 договору).
 
Крім того, як вбачається з рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, суд визнав незаконною відмову Новоолексіївській ГЖРБД на приватизацію частини спірної квартири відповідачами (а.с. 81-83).
 
Разом із тим в порушення процесуальних норм закону апеляційний суд повністю не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та не дав належної правової оцінки доводам апеляційної скарги щодо реалізації мешканцями спірної  квартири свого права, встановленого договором, на її приватизацію, не встановивши чи така приватизація відбулась. Враховуючи, що частина квартир у вказаному будинку вже приватизована та знаходиться у власності фізичних осіб, доводи відповідачів про те, що позивач не є власником спірної квартири, потребують додаткової перевірки, оскільки саме на захисті права позивача як власника квартири ґрунтуються позовні вимоги.
 
Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий  розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, зокрема, визначитись зі складом осіб, що беруть участь у справі, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Керуючись статтями 400, 411, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Новоолексіївської госпрозрахункової житлової ремонтно-будівельної дільниці задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 06 вересня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   О. В. Білоконь   Є. В. Синельников   С. Ф. Хопта   Ю. В. Черняк