Постанова
Іменем України
 
03 квітня 2019 року
місто Київ
 
справа № 405/2206/16-ц
провадження № 61-19480св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідач - ОСОБА_4,
третя особа - Комунальне підприємство «ЖЕО № 2» Кіровоградської міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Гайсюка О. В., Голована А. М.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «ЖЕО № 2» Кіровоградської міської ради (далі - КП «ЖЕО-2»), в якому з урахуванням уточнень просила стягнути на її користь відшкодування майнової шкоди в розмірі 17 128, 00 грн, що складає вартість виконання ремонтно-відновлювальних робіт оздоблення пошкодженої квартири, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 551, 21 грн та витрати на проведення оцінки вартості ремонтно-відновлювальних робіт та визначення розміру шкоди в розмірі 900, 00 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, яка розташована на першому поверсі триповерхового будинку. 07 лютого 2016 року її квартиру залито водою з вини ОСОБА_4, яка є власником квартири № 15, що знаходиться поверхом вище. Цю подію зафіксовано актом від 08 лютого 2016 року, складеним комісією КП «ЖЕО-2».
Згідно зі звітом ТОВ «Експертне бюро» про проведення незалежної оцінки від 02 березня 2016 року № Э-ДУ-3547-2016 розмір ремонтно-відновлювальних робіт складає 17 128, 00 грн з урахуванням ПДВ. За проведення оцінки вона сплатила 900, 00 грн.
Стислий виклад заперечень відповідача 
Відповідач пред'явлений позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, суду пояснила, що вона є власником квартири № 15, що знаходиться поверхом вище від квартири позивача, вона не винна в протіканні батареї, крім того, сума збитку є занадто високою.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 17 128, 00 грн, а також судові витрати в сумі 1 451, 21 грн.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що згідно із положеннями ЦК України власність зобов'язує власника до юридичної відповідальності, пов'язаної з її утриманням. Суд дійшов висновку про те, що заподіяну позивачу матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири повинна відшкодувати відповідач, оскільки під час розгляду справи вона не спростувала презумпцію вини у спричиненні шкоди позивачу, а також не спростувала її розмір.
Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування шкоди змінено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7 000, 00 грн на відшкодування майнової шкоди.
Рішення апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що відповідач не довела, що прорив у системі внутрішньо-будинкової мережі централізованого теплопостачання стався через ненадання або неналежне надання послуг з боку балансоутримувача будинку, та не спростувала того, що пошкоджена труба опалення знаходиться у квартирі, що належить їй на праві власності, відноситься до загальних мереж, що утримуються балансоутримувачем. Визначаючи розмір заподіяних збитків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стягненню підлягає сума збитків з урахуванням податку на додану вартість (ПДВ).
Відповідно до частини четвертої статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Положення зазначеної статті застосовуються при вирішенні питання про відшкодування завданої фізичною особою шкоди, якщо заподіяння такої шкоди не пов'язане із порушенням договірних зобов'язань.
Керуючись частиною четвертою статті 1193 ЦК України та враховуючи те, що між сторонами відсутні договірні правовідносини, відповідач 1940 року народження, є особою похилого віку, пенсіонером та отримує пенсію за віком в розмірі 1 417, 92 грн, тобто є малозабезпеченою, апеляційний суд аргументовано зменшив розмір відшкодування шкоди, заподіяної позивачу, до 7 000, 00 грн.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовується тим, що апеляційний суд без будь-якого обґрунтування зменшив суму відшкодування майнової шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири позивача. На переконання заявника, апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила рішення апеляційного суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження, ухвалою від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно зі статтею 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
За правилом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, далі - ЦПК України 2004 року) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, а касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 2002 року та договору дарування від 13 листопада 2010 року належить на праві приватної власності ОСОБА_3 
Із свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1997 року НОМЕР_1 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 листопада 2007 року встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири № 15 за зазначеною адресою.
З акта від 08 лютого 2016 року, складеного комісією КП «ЖЕО-2» в складі головного інженера ОСОБА_6, начальника дільниці № 1 ОСОБА_7, майстра ОСОБА_8, встановлено, що 07 лютого 2016 року в квартирі АДРЕСА_1, стався порив труби опалення на відведенні від стояка до батареї. Аварійну ситуацію усунуто працівниками АДС-1580.
У результаті прориву відбулося залиття розташованої поверхом нижче квартири № 12, а саме: 1) кімната 17, 86 кв. м - частково залито водою стелю, виконану шпаклюванням та фарбовану водоемульсійною фарбою, залито стіну, клеєну шпалерами, частково залито підлогу паркетну; 
2) кухня 6, 90  кв.м - частково залито стелю, виконану шпаклюванням та фарбована, залито стіну, клеєну шпалерами.
Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку витрат на відновлення та ремонт квартири після затоплення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, складеним ТОВ «Експертне бюро» від 02 березня 2016 року, вартість майнового збитку - витрати на відновлення та ремонт, квартири складає 17 128, 00 грн з урахуванням ПДВ.
Вартість проведення згаданого дослідження становить 900, 00 грн, що підтверджується дорученням від 04 березня 2016 року.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Відповідно до статті 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені ЦК України.
У частині четвертій статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов'язує.
За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
КП «ЖЕО № 2» як балансоутримувач будинку АДРЕСА_1 (Кропивницькому) здійснює комплексне обслуговування об'єктів, у своїй діяльності керується Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила), та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Згідно з Правилами балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд-власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
Технічне обслуговування жилих будинків - це комплекс робіт, спрямованих на підтримку справності елементів будівель чи заданих параметрів та режимів роботи технічного обладнання.
Система технічного обслуговування жилих будинків повинна забезпечувати безпечне та безперебійне функціонування будинків, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку.
Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо.
Склад робіт з технічного обслуговування жилих будинків і терміни їх виконання відображаються в плані-графіку, що складається виконавцем послуг на тиждень, місяць і рік.
Для централізованого управління і контролю за технічним станом жилого фонду створюються об'єднані диспетчерські служби (ОДС).
ОДС повинні вести в спеціальних журналах облік заявок на оперативне усунення несправностей і ушкоджень інженерного обладнання в квартирах, будівельних конструкціях та інших елементах будинків, протипожежного обладнання і контролювати терміни та якість виконання.
ОДС здійснює контроль за роботою та забезпечує усунення неполадок такого інженерного обладнання: ліфтів; систем опалення і гарячого водопостачання (теплових пунктів, бойлерних, котельних, елеваторних вузлів); систем холодного водопостачання (насосних установок, водопідкачок), каналізації; систем газопостачання; електрощитових жилих будинків, чергового освітлення сходових кліток, під'їздів і дворових територій; кодових замикальних пристроїв у жилих будинках.
У справі, що переглядається, відповідач, посилаючись на те, що не з її вини відбулось залиття квартири позивача, не надала належних та допустимих доказів того, що прорив у системі внутрішньо-будинкової мережі централізованого теплопостачання стався через ненадання або неналежне надання послуг з боку балансоутримувача будинку або того, що пошкоджена труба опалення знаходиться у квартирі, що належить їй на праві власності, відноситься до загальних мереж, що утримуються балансоутримувачем, а тому обґрунтованим є висновок судів про стягнення із відповідача на користь позивача суми відшкодування завданої майнової шкоди.
Не заслуговують на увагу твердження заявника про те, що апеляційний суд без будь-якого обґрунтування зменшив суму відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири позивача, та вийшов за межі доводів апеляційної скарги з огляду на таке.
За приписами частини четвертої статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Апеляційний суд встановив, що відповідач народилася у 1940 році, є особою похилого віку, пенсіонером та отримує пенсію за віком у розмірі 1 417, 92 грн, тобто є малозабезпеченою, а тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для застосування положень частини четвертої статті 1193 ЦК України.
Апеляційний суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру відшкодування шкоди, заподіяної позивачу, до 7 000, 00 грн.
Висновки за наслідком розгляду касаційної скарги
Верховний Суд встановив, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають. 
ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
У статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 В. А. Стрільчук

Судді                                                                                                             В. О. Кузнєцов

                                                                                                                        С. О. Погрібний

                                                                                                                        О. В. Ступак

                                                                                                                        Г. І. Усик