ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

25 квітня 2019 року 
справа №820/896/17
адміністративне провадження №К/9901/41398/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,
суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.          
                    
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківський області
на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року у складі судді Зінченка А.В.
та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2017 року у складі суддів Бенедик А.П., Мельнікової Л.В., Донець Л.О.
у справі № 820/896/17
за позовом Головного управління ДФС у Харківський області
до Борівського комунального водопровідно-каналізаційного підприємства, 
за участю третьої особи Борівської селищної ради,  
про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна,
                    
У С Т А Н О В И В :

28 лютого 2017 року Головне управління ДФС у Харківській області (далі - податковий орган, позивач у справі) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Борівського комунального водопровідно-каналізаційного підприємства, за участю третьої особи Борівської селищної ради (далі - Підприємство, відповідач у справі), в якому просило надати дозвіл на погашення суми податкового боргу перед бюджетом у розмірі (з урахуванням уточнення позовних вимог) 386513,05 грн за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2017 року, у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що звертаючись до суду, суб'єкт владних повноважень не подав належних та допустимих доказів здійснення спеціальної процедури відчуження майна відповідача.

У березні 2018 року податковий орган подав касаційну скаргу, в який, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач та третя особа повторюють доводи, викладені у судових рішеннях, вважають що суди попередніх інстанцій прийняли законні та обґрунтовані рішення, просять залишити касаційну скаргу без задоволення. 

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що у відповідача наявний податковий борг у загальному розмірі 386513,05 грн, що виник на підставі податкових декларацій (уточнюючого розрахунку). Наявність та сума боргу не є спірними між сторонами.

Податковим органом на адресу відповідача направлено податкові вимоги № 1/51 від 27 листопада 2007 року та №2/54 від 27 грудня 2007 року.

З метою стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу податковий орган звертався до суду з позовом до Підприємства, за результатами якого прийнято постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року (справа №820/499/13-а) про задоволення адміністративного позову в повному обсязі та стягнення з Підприємства суму коштів за податковим боргом з податку на додану вартість у розмірі 30354,00 грн.

На виконання постанови суду контролюючим органом направлялись до установ банків інкасові доручення, які залишилися не виконаними.

Відповідно до положень статей 88, 89 Податкового кодексу України, податковим органом прийнято рішення від 29 січня 2008 року № 3 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу. 30 жовтня 2015 року податковим керуючим складено акт № 1/05/30039194 опису майна відповідача, на яке поширюється право податкової застави на 911818,60 грн (переважно водопровідні мережі, водонапірну башта, насоси, тощо).

Відповідно до рішення XVII Сесії VII Скликання Борівської селищної ради Борівського району Харківської області від 15 лютого 2012 року № 36, визначено перелік основних засобів, які знаходяться на балансі Підприємства та які можуть бути передані під податкову заставу.

Проте, рішенням XХII Сесії VII Скликання Борівської селищної ради Борівського району Харківської області від 21 березня 2017 року № 44 вищезазначене рішення скасовано.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Пунктом 87.5 статті 87 податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час звернення до суду) встановлено, що у разі якщо здійснення заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, не привело до повного погашення суми податкового боргу або у разі недостатності у платника коштів для погашення податкового боргу, контролюючий орган визначає дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав, джерелом погашення податкового боргу такого платника податків.

Контролюючий орган укладає з платником податків договір щодо переведення права вимоги такої дебіторської заборгованості. Така дебіторська заборгованість продовжує залишатися активом платника податків, що має податковий борг, про що зазначається в договорі між платником податків і контролюючим органом, та повинна бути відповідним чином розкрита в примітках до фінансової звітності.

Податковий борг продовжує обліковуватися за платником податків, у якого він виник, до надходження коштів до бюджету за рахунок стягнення цієї дебіторської заборгованості. Контролюючий орган повідомляє платнику податків про таке надходження в п'ятиденний строк з дня отримання відповідного документа.

У разі відмови платника податків, що має податковий борг, від укладення з контролюючим органом договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості такий контролюючий орган звертається до суду щодо зобов'язання платника податків укласти зазначений договір.

За приписами підпункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Як встановлено пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Пунктом 89.6 статті 89 Податкового кодексу України встановлено, якщо майно платника податків є неподільним і його балансова вартість більша від суми податкового боргу, таке майно підлягає опису у податкову заставу у повному обсязі.

Контролюючий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі, про що зазначено у пункті 89.8 статті 89 Податкового кодексу України.

Пунктами 95.1, 95.3 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. 

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Як зазначено у пункті 95.9 статті 95 Податкового кодексу України у разі якщо продажу підлягає цілісний майновий комплекс підприємства, майно якого перебуває у державній або комунальній власності, чи якщо згідно із законодавством з питань приватизації для відчуження майна підприємства необхідна попередня згода органу приватизації або іншого державного органу, уповноваженого здійснювати управління корпоративними правами, продаж майна такого підприємства організовується державним органом приватизації за поданням відповідного контролюючого органу із дотриманням законодавства з питань приватизації. При цьому інші способи приватизації, крім грошової, не дозволяються.

Пунктом 96.1 статті 96 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов'язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про: виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради; затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу; ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що податковим органом не доведено існування згоди відповідного органу на продаж цілісного майнового комплексу, не доведено, чи є у комунального підприємства власне майно, що може бути внесено у податкову заставу та відчужено (враховуючи скасування рішення про визначення переліку основних засобів, які знаходяться на балансі Підприємства та які можуть бути передані під податкову заставу), Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції, що суб'єкт владних повноважень не подав належних та допустимих доказів здійснення спеціальної процедури відчуження майна відповідача.

Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів апеляційної скарги, яким надано оцінку судом апеляційної інстанції, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено. 

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого, касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківський області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2017 року у справі № 820/896/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Р.Ф. Ханова 

Судді:                                                                                           І.А. Гончарова          

                                                                                          І.Я. Олендер