Постанова
Іменем України
 
15 травня 2019 року
м. Київ
 
справа № 760/20593/15-ц
провадження № 61-17533св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача | - | Пророка В. В.,
суддів: | | Висоцької В. С., Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач | | – ОСОБА_2 ,
відповідач | - | Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк»,
 
розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» про стягнення грошових коштів за договорами строкового банківського вкладу, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року, ухвалене суддею Лазаренко В. В., та рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року, ухвалене колегією суддів у складі: Немировської О. В., Соколової В. В., Чобіток А. О.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
1.                У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» про стягнення грошових коштів за договорами строкового банківського вкладу.
 
2.                Позовна заява мотивована тим, що позивач уклала з відповідачем наступні договори банківського вкладу:
-    депозитний договір від 14 січня 2014 року, згідно якого позивач внесла на депозитний рахунок №  НОМЕР_1 в ПАТ «АБ «Укргазбанк» грошові кошти у сумі 11 600, 00 доларів США на строк 233 календарних днів з 14 січня 2014 року по 04 вересня 2014 року зі сплатою відповідачем на її користь процентів із розрахунку 8,50 % річних за зазначений строк (далі - депозитний договір від 14 січня 2014 року);
-    депозитний договір від 15 січня 2014 року, згідно якого позивач внесла на депозитний рахунок №  НОМЕР_2 в ПАТ «АБ «Укргазбанк» грошові кошти у сумі 200 000,00 грн на строк 232 календарних днів з 15 січня 2014 року по 04 вересня 2014 року зі сплатою банком на її користь процентів із розрахунку 18,30 % річних за зазначений строк (далі - депозитний договір від 15 січня 2014 року);
-    депозитний договір від 20 січня 2014 року, згідно якого позивач внесла на депозитний рахунок №  НОМЕР_3 в ПАТ «АБ «Укргазбанк» грошові кошти у сумі 90 000,00 грн на строк 227 календарних днів з 20 січня 2014 року по 04 вересня 2014 року зі сплатою банком на її користь процентів із розрахунку 18,30 % річних за зазначений строк (далі - депозитний договір від 20 січня 2014 року).
 
3.                14 вересня 2015 року позивач звернулась до відповідача із письмовою вимогою про повернення своїх грошових коштів, проте на момент подання позову відповідач своїх зобов`язань за вищевказаними договорами не виконав, не повернув вклади та не сплатив проценти, що порушує права та законні інтереси позивача.
 
4.                У зв`язку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача суми вкладів по зазначених депозитних договорах, проценти, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЦК України) 3 % річних та інфляційні втрати, на підставі статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про захист прав споживачів) пеню за прострочення виконання у розмірі 3 % від суми заборгованості за кожен день прострочення:
-    за депозитним договором від 14 січня 2014 року суму депозитного вкладу з відсотками за період з 14 січня 2014 року по 14 вересня 2015 року, що становить 13 243,33 долари США, що дорівнює 301 285,75 грн, суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляції, яка становить 119,18 доларів США, що дорівнює 2 711,34 грн; пеню в сумі 19 864,99 доларів США, що дорівнює 451 928,52 грн, три відсотки річних, які становлять 54,42 долари США, що дорівнює 1 238,05 грн;
-    за депозитним договором від 15 січня 2014 року суму депозитного вкладу з відсотками за період з 15 січня 2014 року по 14 вересня 2015 року, що становить 261 000,00 грн, суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляції, яка становить 2 349,00 грн, пеню в сумі 391 500,00 грн та три відсотки річних, які становлять 1 072,60 грн;
-    за депозитним договором від 20 січня 2014 року суму депозитного вкладу з відсотками за період з 20 січня 2014 року по 14 вересня 2015 року, що становить 117 450,00 грн, суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляції, яка становить 1 057,05 грн, пеню в сумі 176 175,00 грн та три відсотки річних, які становлять 482,67 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
5.                Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково:
-    вирішено стягнути з ПАТ «АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 за депозитним договором від 14 січня 2014 року суму депозитного вкладу з відсотками за період з 14 січня 2014 року по 14 вересня 2015 року, яка становить 13 243,33 долари США, що дорівнює 301 285,75 грн, пеню в сумі 19 864,99 доларів США, що дорівнює 451 928,52 грн., три відсотки річних в розмірі 54,42 долари США, що дорівнює 1 238,05 грн;
-    вирішено стягнути з ПАТ «АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 за депозитним договором від 15 січня 2014 року суму депозитного вкладу з відсотками за період з 15 січня 2014 року по 14 вересня 2015 року, яка становить 261 000,00 грн, суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляції, яка становить 2 349,00 грн, пеню в сумі 391 500,00 грн, три відсотки річних, що становлять 1 072,60 грн;
-    вирішено стягнути з ПАТ «АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 за депозитним договором від 20 січня 2014 року суму депозитного вкладу з відсотками за період з 20 січня 2014 року по 14 вересня 2015 року, яка становить 117 450,00 грн, суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляції, яка становить 1 057,05 грн, пеню в сумі 176 175,00 грн, три відсотки річних, що становлять 482,67 грн;
-    вирішено відмовити у задоволенні інших вимог;
-    вирішено стягнути з ПАТ`АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 витрати з оплати судового збору в сумі 6 090,00 грн та витрати пов`язані з проведенням судової експертизи в сумі 13 500,00 грн.
 
6.                Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд встановив факт укладання позивачем та відповідачем зазначених депозитних договорів на вказаних умовах.
 
7.                Суд встановив, що ОСОБА_2 свої обов`язки за зазначеними депозитними договорами виконала належним чином. Відповідачем цей факт не оспорюється. Отже, позивач набула право вимагати від відповідача видачу суми вкладів і виплату відсотків на них, а на стороні відповідача виник відповідний обов`язок.
 
8.                Питання повернення депозитних вкладів, механізму нарахування процентів по депозитам та їх виплати врегульовані у пунктах 3.5-3.7 зазначених депозитних договорів, які є ідентичними для трьох відповідних договорів. В пункті 1.3, який є також ідентичним для трьох відповідних договорів, врегульоване питання подовження строків зазначених договорів та пов`язаного з цим визначення розміру процентної ставки, яка застосовується до продовженого періоду дії цих договорів.
 
9.                Відповідач надав виписки, згідно із якими:
-    по рахунку НОМЕР_1 за період з 14 січня 2014 року по 18 березня 2014 року: відповідач 18 березня 2014 року здійснив перерахування грошових коштів у сумі 11 600, 00 доларів США на поточний рахунок №  НОМЕР_4 ;
-    по рахунку НОМЕР_2 за період з 15 січня 2014 року по 12 березня 2014 року: відповідач списав 12 березня 2014 року з цього рахунку грошові кошти у сумі 200 000,00 грн для видачі через касу відділення № 332/11;
-    по рахунку НОМЕР_3 за період з 20 січня 2014 року по 12 березня 2014 року: відповідач списав 12 березня 2014 року з цього рахунку грошові кошти у сумі 90 000,00 грн для видачі через касу відділення № 332/11.
 
10.            Відповідач пояснив, що зазначені операції були здійснені ним на підставі заяв позивача від 04 березня 2014 року (дві заяви) та 17 березня 2014 року. На ухвалу суду від 15 лютого 2016 року щодо витребування оригіналів цих заяв позивача відповідач листом від 17 лютого 2016 року надав пояснення суду з приводу неможливості надання оригіналів цих документів через їх знаходження на тимчасово окупованих територіях Автономної республіки Крим.
 
11.            Позивач надала свої докази на заперечення зазначеного. Зокрема, суду надано довідку Макіївського міського комітету профспілки працівників державних установ України від 29 січня 2016 року № 2, згідно якої ОСОБА_2 з 10 грудня 2000 року по 31 грудня 2014 року працювала в Макіївському міському комітеті профспілки працівників державних установ України на посаді головного бухгалтера. Також позивачем надано суду табелі робочого часу, з яких слідує, що в період часу з 03 березня 2014 року по 16 квітня 2014 року всі робочі дні ОСОБА_2 перебувала на робочому місці. Додатково допитано у якості свідка працівника відділу кадрів Макіївського міського комітету профспілки працівників державних установ України ОСОБА_3 , яка підтвердила відомості, які містяться у зазначених доказах позивача, зокрема, показала, що позивач з 03 березня 2014 року по 16 квітня 2014 року всі робочі дні перебувала на відповідному робочому місці, що знаходиться за адресою: місто Макіївка , вулиця Леніна, 54 . 
 
12.            Ухвалою суду від 01 квітня 2016 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз». Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 12 серпня 2016 року № 8655 підписи від імені ОСОБА_2 в копіях заяв від 04 березня 2014 року (дві заяви) та від 17 березня 2014 року про дострокове повернення її депозиту (частини депозиту) з зазначених депозитних рахунків виконані однією особою. Дані підписи виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2 .
 
13.            Ухвалою суду від 11 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи експертами Київського науково-дослідного інституту експертиз.
 
14.            У своїй сукупності суд визнав зазначені докази такими, що доводять факт того, що відповідні заяви про дострокове повернення депозитних вкладів позивача, подані в місті Ялті Автономної республіки Крим, де розташоване відділення відповідача № 332/11, не належать ОСОБА_2 , а подані та підписані іншою особою.
 
15.            Суд встановив, що письмова заява позивача про повернення зазначених депозитних вкладів та сплату відповідних процентів подано особисто позивачем лише 14 вересня 2015 року. До цього часу, вимоги про повернення вкладів за відповідними депозитними договорами позивач не пред`являла.
 
16.            На підставі встановлених обставин справи та умов зазначених депозитних договорів суд дійшов висновку про те, що депозитний договір від 14 січня 2014 року був пролонгований до 14 грудня 2015 року (на 233 дні), депозитний договір від 15 січня 2014 року був пролонгований до 12 грудня 2015 року (на 232 дні) та депозитний договір від 20 січня 2014 року був пролонгований до 02 грудня 2015 року (на 227 днів).
 
17.            Враховуючи зазначене, підстави вважати, що відповідач належним чином виконав умови відповідних депозитних договорів у суду відсутні, а представлені відповідачем банківські виписки по зазначених депозитних рахунках суд визнає неналежними доказами у справі. Отже, відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань щодо повернення зазначених банківських вкладів та сплати відповідних відсотків.
 
18.            З огляду на зазначене, керуючись статтями 526, 610-612, 625, 1058, 1060, 1061, 1073 ЦК України, статтею 10 Закону про захист прав споживачів, суд дійшов висновку про те, щ з відповідача на користь позивача належить стягнути зазначені внесені банківські вклади, нараховані відповідно до умов відповідних депозитних договорів відсотки, три проценти річних за весь час прострочення виконання відповідних грошових зобов`язань та інфляційні втрати (частина друга статті 625 ЦК України), а також на пеню за весь час прострочення виконання відповідних зобов`язань згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону про захист прав споживачів.
 
19.            Суд відхиляє аргументи відповідача щодо необґрунтованості стягнення 3 % річних за частиною другою статті 625 ЦК України через те, що зазначеними депозитними договорами визначено інший розмір процентів, які відповідач має сплачувати вкладнику за користування депозитними коштами. Оскільки зобов`язання відповідача перед позивачем є грошовим, встановлено прострочення їх виконання, то наявні підстави для застосування частини другої статті 625 ЦК України. Також суд відхиляє аргументи відповідача щодо не застосування Закону про захист прав споживачів у цій справі, зокрема статті 10 цього закону. Суд дійшов висновку, що на даний спір поширюється дія цього закону, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 червня 2016 року у справі з провадженням №6-2558цс15.
 
20.            Однак, суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що стягнення інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України, нарахованих на депозитні кошти у сумі 13 243, 33 доларів США не ґрунтується на вимогах закону, тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
 
21.            Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (далі позначення цього документа у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004) з позивача стягнуто на користь позивача судові витрати.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції
 
22.            Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року апеляційна скарга ПАТ «АБ «Укргазбанк» задоволена частково:
-    рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року змінене в частині стягнення суми пені, визначено пеню: за договором від 14 січня 2014 року у сумі 13 243,33 доларів США; за договором від 15 січня 2014 року - 261 000,00 грн; за договором від 20 січня 2014 року - 117 450,00 грн;
-    в іншій частині відповідне рішення суду першої інстанції залишене без змін.
 
23.            Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно відмовив в частині стягнення інфляційних втрат за депозитним договором від 14 січня 2014 року, оскільки він був укладений в іноземній валюті. Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права. Доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, всі були предметом перевірки та отримали належну правову оцінку.
 
24.            Разом з тим, представник відповідача ОСОБА_4 в апеляційній скарзі посилається на положення частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
 
25.            Враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає за можливе застосувати зазначену норму ЦК України та зменшити розмір пені до розміру заборгованості за вкладом та відсотками. Відповідно розмір пені за депозитним договором від 14 січня 2014 року зменшено до 13 243,33 доларів США, що становить 302 285,75 грн, за депозитним договором від 15 січня 2014 року - 261 000,00 грн, за депозитним договором від 20 січня 2014 року - 117 450,00 грн.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
26.            27 лютого 2017 року ПАТ «АБ «Укргазбанк»подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.
 
27.            У касаційній скарзі ПАТ «АБ «Укргазбанк» просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року, ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити в задоволенні позову  ОСОБА_2 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
28.            Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.
 
29.            Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
30.            18 квітня 2018 року справа передана на розгляд Верховного Суду.
 
31.            Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
32.            Відповідно до частини тринадцятоїстатті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
33.            Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
34.            Відповідач вважає, що судові рішення судів попередніх інстанцій суперечать нормам матеріального права в частині стягнення процентів за депозитними вкладами позивача. Відповідно до тотожних пунктів 3.10 зазначених депозитних договорів при достроковому поверненні депозиту до закінчення продовженого строку зберігання грошових коштів здійснюється перерахунок процентів за неповний продовжений строк за зниженою процентною ставкою в 1 %. Суди попередніх інстанцій помилково прийняли до розрахунку повні процентні ставки: 8,50 % для періоду з 24 квітня 2015 року по 14 вересня 2015 року за депозитним договором від 14 січня 2014 року; 18,30 % для періоду з 23 квітня 2015 року по 14 вересня 2015 року за депозитним договором від 15 січня 2014 року; 18,30 % для періоду з 21 квітня 2015 року по 14 вересня 2015 року за депозитним договором від 20 січня 2014 року.
 
35.            Вимоги відповідача, які ґрунтуються на частині третій статті 551 ЦК України вже розглядались апеляційним судом та по ним було прийнято відповідне рішення, зокрема відповідно до статті 212 ЦПК України 2004, тому вони не беруться до уваги з огляду також на наступне. Відповідач не доводить належним чином необґрунтованість, помилковість або протиправність відповідного рішення суду апеляційної інстанції у цій частині, а лише фактично не погоджується з визначеним зменшенням розміру пені, яка підлягає стягненню на користь позивача.
 
36.            Інші доводи ПАТ «АБ «Укргазбанк», в тому числі ті, що вимагають переоцінки доказів та встановлення обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400 ЦПК України. Зокрема, застосування статті 625 ЦК України та статті 10 Закону про захист прав споживачів для захисту порушених прав вкладника, якому вчасно не повернуто банком грошові кошти, внесені у якості депозитного вкладу, відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), які враховуються Верховним Судом відповідно до вимог частини шостої статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на момент прийняття цієї постанови Верховним Судом, та частини другої статті 416 ЦПК України
 
(2) Позиція інших учасників справи
 
37.            29 березня 2017 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_5 подала заперечення на відповідну касаційну скаргу, в якій просить залишити в силі рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року та залишити касаційну скаргу без задоволення.
 
38.            Позивач вважає, що відповідач не довів в своїй касаційній скарзі порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування ними норм матеріального права. Зокрема, суд апеляційної інстанції скористався своїм правом, передбаченим частиною третьою статті 551 ЦК України, та зменшив розмір пені, визначений згідно Закону про захист прав споживачів, обмеживши цей розмір сумами, на які нарахована неустойка, щоб вони не перевищували розмірів збитків позивача. Суми, на які нарахована неустойка, включають в себе суми неповернутих депозитних вкладів та невиплачених відсотків по ним, що визначені умовами відповідних депозитних договорів.
 
39.            Інші доводи ОСОБА_2 , в тому числі ті, що вимагають переоцінки доказів та встановлення обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400ЦПК України.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
 
40.            Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.
 
41.            Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
42.            Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
43.            Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
44.            Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
45.            Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.
 
46.            Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
 
(1.1) Щодо застосування зменшеної процентної ставки по депозиту
 
47.            Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).
 
48.            Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина третя статті 10 ЦПК України 2004).
 
49.            Статті 57, 58, 60 ЦПК України 2004 визначають що є доказами в рамках судового розгляду справи, які вимоги до них висуваються. Предмет доказування під час судового розгляду визначений статтею 179 ЦПК України 2004.
 
50.            Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).
 
51.            Стаття 213 ЦПК України 2004 визначає суть законності та обґрунтованості судового рішення, а стаття 214 ЦПК України 2004 −питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення.
 
52.            Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частини перша та друга статті 303 ЦПК України 2004).
 
53.            Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).
 
54.            Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).
 
55.            Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частина третя статті 510 ЦК України).
 
56.            За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено главою 71 КЦ України або не випливає із суті договору банківського вкладу (згідно із частиною третьою статті 1058 ЦК України).
 
57.            Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника (згідно із частинами першою та другою статті 1060 ЦК України).
 
58.            За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу (частина третя статті 1060 ЦК України).
 
59.            Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором (частина четверта статті 1060 ЦК України).
 
60.            Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом (частини перша та третя статті 1061 ЦК України).
 
61.            Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти (частини п`ята та шоста статті 1061 ЦК України).
 
62.            Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. (частина третя статті 1068 ЦК України). Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (частини перша та друга статті 1071 ЦК України).
 
63.            У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України).
 
64.            За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (частини перша та друга статті 536 ЦК України). За користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу (частина перша статті 1070 ЦК України).
 
65.            Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
 
66.            Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
 
67.            Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (згідно із частиною першою статті 611 ЦК України).
 
68.            Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша та друга статті 612 ЦК України).
 
69.            Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини перша та третя статті 549 ЦК України). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються (частини перша та друга статті 550 ЦК України).
 
70.            Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України).
 
71.            Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
 
72.            У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (абзац перший частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів).
 
73.            Згідно із пунктом 1.1 депозитного договору від 14 січня 2014 року строк депозиту становить 233 календарних днів з 14 січня 2014 року, процентна ставка 8,50 %. Відповідно до пункту 1.1. депозитного договору від 15 січня 2014 року строк депозиту становить 232 календарних днів з 15 січня 2014 року, процентна ставка 18,30 %. Згідно із пунктом 1.1 депозитного договору від 20 січня 2014 року строк депозиту становить 227 календарних днів з 20 січня 2014 року, процентна ставка 18,30 %.
 
74.            Пунктом 1.3 зазначених депозитних договорів передбачено, зокрема, що у випадку не витребування вкладником свого депозиту, не раніше 7 (сьомого) банківського дня та не пізніше 2 (другого) банківського дня до дня закінчення строку зберігання коштів, вважати договір щоразу продовженим на визначену у пункті 1.1 депозитного договору кількість календарних днів (продовжений строк зберігання коштів). Останній продовжений строк зберігання коштів вважати кінцевим продовженим строком зберігання коштів. Розмір процентної ставки на продовжений строк зберігання коштів встановлюється з першого дня продовженого строку зберігання коштів. Процентна ставка встановлюється на рівні діючої процентної ставки у банку у перший день продовження строку зберігання коштів, для відповідного видку депозитного вкладу та строку. Кожне наступне продовження строку зберігання коштів здійснюється в аналогічному порядку.
 
75.            Згідно із пунктом 3.8. зазначених депозитних договорів відповідач за першою вимогою позивача зобов`язаний достроково повернути депозит або його частину протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня одержання відповідачем письмової вимоги (не враховуючи дату одержання заяви відповідачем).
 
76.            Пункт 3.9. зазначених депозитних договорів передбачає, що при достроковому поверненні депозиту (його частини) до закінчення строку зберігання коштів, визначеного в пункті 1.1 депозитного договору відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок раніше нарахованих процентів за фактичний строк зберігання коштів за зниженою процентною ставкою із розрахунку 1 %.
 
77.            Відповідні депозитні договори передбачають застосування зменшеної процентної ставки для фактичного дострокового повернення депозитів до закінчення строку зберігання грошових коштів, передбачених цими договорами. В інших випадках діє узгоджена позивачем та відповідачем стандартна для кожного з зазначених депозитних договорів процентна ставка.
 
78.            Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи не спростовано, що позивач звернулась 14 вересня 2015 року до відповідача з вимогою про дострокове повернення депозитів, переданих у відповідності до зазначених депозитних договорів. Таким зверненням позивач лише ініціювала механізм дострокового повернення грошових коштів з відповідних депозитних вкладів.
 
79.            Але відповідач своїми діями виключив можливість застосування зменшеної процентної ставки на умовах, узгоджених сторонами спору в пунктах 3.9. зазначених депозитних договорів. Згідно із цим пунктом відповідних депозитних договорів зменшена процентна ставка застосовується, якщо грошові кошти позивача, передані на депозит, повертаються йому до закінчення повного строку зберігання депозиту, а не лише за наявності факту звернення позивача з відповідною вимогою до відповідача.
 
80.            Матеріалами справи та встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи не підтверджується фактичне повернення зазначених грошових коштів позивача відповідачем до закінчення строків депозитних вкладів, передбачених відповідними депозитними договорами, в тому числі на момент звернення позивача 14 вересня 2015 року з відповідною вимогою. Відповідач цього не спростував належними засобами доказування. Отже, не були виконані всі узгоджені сторонами спору вимоги пункту 3.9 зазначених депозитних договорів для того, щоб була задіяна відповідна зменшена процентна ставка до зазначених вимог позивача станом на 15 вересня 2015 року.
 
81.            Матеріалами справи не підтверджується, що рішення апеляційного суду щодо необхідності зменшення сум нарахованої пені прийняте з порушенням статті 212 ЦПК України 2004, статті 551 ЦК України та не відповідає статтям 213 та 214 ЦПК України 2004.
 
82.            Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій правильно оцінили відповідні обставини справи та застосували процентні ставки щодо депозитних вкладів позивача, відповідно до умов зазначених депозитних договорів. Отже, на цій підставі судові рішення судів попередніх інстанцій не можуть бути скасовані.
 
(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
(2.1) Щодо суті касаційної скарги
 
83.            Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частини перша та друга статті 410 ЦПК України).
 
84.            На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні касаційної скарги ПАТ «АБ «Укргазбанк» та залишити без змін рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року й рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року.
 
(2.2) Щодо судових витрат
 
85.            Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
 
86.            Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
 
87.            Відповідач заявив вимогу про відшкодування судових витрат. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
88.            Відповідно до платіжного доручення від 27 лютого 2017 року № 9497-2453 відповідач сплатив судовий збір в сумі 7 308,00 грн за подання касаційної скарги. Відповідач не надав інших розрахунків документально підтверджених судових витрат.
 
89.            За результатом касаційного розгляду вимоги відповідача не підлягають задоволенню. Отже, на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
1. Відмовити в задоволенні касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк».
 
2. Залишити без змін в незміненій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року.
 
3. Покласти на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                          В. С. Висоцька

                                                                                                                      А. О. Лесько

                                                                                                                      В. В. Пророк

                                                                                                                      В. М. Сімоненко

                                                                                                                      І. М. Фаловська