Постанова
Іменем України
 
25 квітня 2019 року
м. Київ
 
справа № 750/9034/15-ц
провадження № 61-35570св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:  
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,      
відповідач - ОСОБА_4, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства               «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова                    від 25 липня 2016 року у складі судді Логвіної Т. В. та ухвалу апеляційного суду Чернігівької області від 09 грудня 2016 року у складі суддів:                       Скрипки А. А., Лакізи Г. П., Шевченка В. М., 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»                       (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Позов мотивовано тим, що 07 лютого 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк»), правонаступником якого стало публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк»), та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 45 000 доларів США на строк до 05 лютого 2027 року. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 07 лютого 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого стало ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку                   банку належний йому будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 
08 грудня 2011 року ПАТ «Укрсиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем. 
Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 28 липня 2015року утворилася заборгованість у розмірі                779 729 грн 22 коп., з яких: тіло кредиту - 653 494грн 60 коп., проценти - 126 234грн 62 коп.  
Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Дельта Банк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на будинок,   який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.  
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя. Враховуючи те, що сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності іпотекодержателем, законом не передбачено визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, з урахуванням висновків правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі                    № 6-1851цс15, суд дійшов  висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2016 року залишено без змін. 
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази, у відповідності до положень статті 212 ЦК України 2004 року, прийнявши до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15 дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого позову. При укладенні іпотечного договору від 07 лютого                   2006 року, сторони погодилися із його умовами щодо врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, і зазначеним договором передбачено позасудовий спосіб врегулювання спору.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1)Доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк»  
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов банку у повному обсязі.    
 
Касаційна скарга мотивована тим, що пунктом 5 договору іпотеки, укладеного між сторонами визначено, що іпотекодержатель обирає на свій розсуд порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи із власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Оскаржуваними рішеннями суди попередніх інстанцій звільнили в повному обсязі боржника від обов'язку повернути позивачеві грошові кошти, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та визначили відсутність обов'язку у майбутньому виконувати взяті на себе за договором зобов'язання.    
 
12 червня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» передано до Верховного Суду. 
 
Справа надійшла до Верховного Суду 14 лютого 2019 року.
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
Суди установили, що 07 лютого 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого стало ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 45 000 доларів США на строк до 05 лютого 2027 року. 
На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 07 лютого 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого стало                           ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку належний йому будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 
08 грудня 2011 року ПАТ «Укрсиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4 
Пунктами 5.3. іпотечного договору від 07 лютого 2006 року,                                сторони домовились, що добровільна передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя здійснюється в порядку, наведеному в                                       пункті 5.3.1. «Застереження про добровільну передачу», відповідно до якого сторони погодили, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або за цим договором іпотеки, предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Зазначена згода сторін є угодою про перехід права власності, що набуває чинності з моменту, зазначеного в пункті                     5.3.3. перехід права власності не потребує додаткового оформлення, і сторони погоджуються, що «Застереження про добровільну передачу» відображає всі питання по переходу права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя, щодо яких сторони мали намір домовитись. 
Згідно пункту 5.3.3. іпотечного договору, у випадку невиконання                                 (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та /або іпотекодавцем за цим договором іпотеки, нотаріус на вимогу іпотекодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі. Іпотекодержатель направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмету іпотеки іпотекодержателю.   
Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 33 цього Законупередбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.
Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.
З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей                 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.
Вказаний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18.
Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Враховуючи висновки постанови Великої Палати Верховного Суду                                   від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18 про те, що суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості доводів касаційної скарги та залишення оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій без змін за статтею 401 ЦПК України. 
При цьому позивач не позбавлений згідно зі статтями 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.
 
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівької області від 09 грудня 2016 року залишити без змін.  
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.   

Судді:                                                                                     С. П. Штелик

                                                                                     А.О. Лесько

                                                                                     С.Ю. Мартєв