ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 квітня 2019 року                                
Київ

справа №806/2450/16
адміністративне провадження №К/9901/41455/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Бившевої Л.І., суддів: Шипуліної Т.М.,  Хохуляка В.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Новоград-Волинського каменедробильного заводу на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новоград-Волинський каменедробильний завод» до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України в Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення, 

УСТАНОВИВ:

ТОВ «Новоград-Волинський каменедробильний завод» звернулося до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України в Житомирській області з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.03.2016 № 0000181400 про нарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій в сумі 101  586,79 грн, зокрема пені в сумі 104  416,79 грн на підставі статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та штрафу в сумі 170 грн на підставі статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що контролюючий орган протиправно застосував до позивача адміністративно-господарські санкції за закінченням строків, встановлених у статті 250 Господарського кодексу України. 

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 13.03.2017 позов задовольнив, скасував податкове повідомлення-рішення від 01.03.2016 №  0000181400.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган протиправно нарахував позивачу пеню за закінченням строків застосування адміністративно-господарських санкцій, визначених у статті 250 Господарського кодексу України. 

Житомирський апеляційний адміністративний суд постановою від 04.09.2017 скасував постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13.03.2017 та відмовив в задоволенні позову. 

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин не застосовуються положення статті 250 Господарського кодексу України в силу обмеження, що містить частина друга цієї статті. Правопорушення мало місце у 2015 році, а 01.01.2011 статтю 250 Господарського кодексу України доповнено частиною другою, в якій прямо передбачено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято в межах строків, визначених у пункті 102.1 статті 1-2 Податкового кодексу України.

ТОВ «Новоград-Волинський каменедробрильний завод» подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, надав неправильну правову оцінку обставинам справи. Зазначає, що контролюючий орган нарахував позивачу пеню за порушення розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності після закінчення строків, визначених у частині першій статті 250 Господарського кодексу України. Податкове законодавство розмежовує поняття штраф та пеня, а у статті 250 Господарського кодексу України йдеться про штрафні санкції. Окрім того, санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93 № 15-93, не підлягають застосуванню, оскільки органи державної податкової служби не мають таких повноважень. 
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 23.11.2017 відкрив касаційне провадження. 

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції. 

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від  03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд ухвалою від 05.04.2019 призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін на 09.04.2019. 

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, зважає на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для нарахування позивачу відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» за податковим повідомленням-рішенням від 01.03.2016 №  0000181400 пені в сумі 101416,79 грн є висновки контролюючого органу, викладені в акті від 12.02.2016 № 90/06-15-22-018/37808240, про порушення вимог статті 1 цього Закону, що полягало у порушенні строків надходження валютної виручки за експортними контрактами: 

від 19.03.2014 № 7-М-4 з нерезидентом - ТОВ «Лідія» (покупець, Російська Федерація), згідно з яким позивач (продавець) поставив покупцю щебінь природний (гранітний) для будівельних робіт, виробів, конструкцій, робіт за митними деклараціями (МД): від 04.11.2014 № 101040000/2014/009851 в загальній сумі 532354 рос. рублів; від 06.11.2014 № 101040000/2014/009933  в загальній сумі 665910 рос. рублів; від 11.11.2014 № 101040000/2014/010038 в загальній сумі 550830 рос. рублів. Валютна виручка за цим контрактом в сумі 532354 рос. рублів надійшла на валютні рахунки позивача з порушенням 90-денного строку на 48 днів, в сумі 665910 грн - на 46 днів та в сумі 550830 грн - на 41 день;

від 18.03.2014 № 4-М-4 з нерезидентом - ООО «Первая Гранитная Компания» (покупець, Російська Федерація), за яким продавець поставив покупцю щебінь природний (гранітний) для будівельних робіт, виробів, конструкцій, робіт за митними деклараціями (МД): від 19.12.2014 № 101040000/2014/011157 в загальній сумі 502281 рос. рублів; від 13.01.2015 № 101040000/2014/000152 в загальній сумі 171864 рос. рублів. Валютна виручка за цим контрактом в сумі 273846 рос. рублів надійшла на валютні рахунки позивача з порушенням 90-денного строку на 70 днів, в сумі 171864 грн - на 45 днів. 

Окрім того, за оскаржуваним податковим повідомленням-рішення до позивача застосовано штрафна санкція в сумі 170,00 грн на підставі пункту 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 15.02.1993 № 15-93 за порушення вимог статті 9 цього Декрету, що полягало у  недекларуванні валютних цінностей та іншого майна резидентів, яке перебуває за межами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»  (у редакції, чинній на час виникнення відносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Згідно з пунктом 1 постанови Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03.03.2016 № 140 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Згідно зі статтею 4 цього Закону порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Таким чином, у разі порушення 90-денного строку зарахування виручки резидента в іноземній валюті на валютний рахунок в уповноваженому банку підлягає нарахуванню пеня за кожний день прострочення.

Частиною першою статті 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

З набранням 01.01.2011 чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010 №2756-VI зі сфери дії статті 250 Господарського кодексу України виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

З 01.01.2011 порядок застосування фінансової відповідальності за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, врегульовано Податковим кодексом України. 

Відповідно до пункту 109.1 статті 109  Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність), зокрема, платників податків, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 109.2 статті 109 цього Кодексу вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до підпункту 111.1.1 пункту 111.1 статті 111 цього Кодексу за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовується, зокрема, фінансова відповідальність. 

Пунктом 111.2 статті 111 цього Кодексу фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

У статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» фінансова відповідальність за порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону визначена у виді пені. 

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо, зокрема згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 114.1 статті 114 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції установив, що оскаржуване повідомлення-рішення прийнято у межах встановленого статтею 102 Податкового кодексу України строку. 

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права при вирішенні справи щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині визначення відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» пені в сумі 101416,79 грн. Доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі, спростовані наданою судом касаційної інстанції правовою оцінкою.

Разом з тим суд касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні справи щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині визначення позивачу штрафних санкцій в сумі 170,00 грн на підставі пункту 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 15.02.1993 № 15-93 за порушення вимог статті 9 цього Декрету, оскільки не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до пункту 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93 санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. 

Таким чином, у пункті 2 статті 16 вказаного Декрету компетентним органом, який має застосовувати санкції, передбачені цим пунктом, визначено Національний банк України.

Відповідно, органи системи ДФС України не є компетентними органами щодо застосування до суб'єкта господарювання санкцій, визначених у пункті 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93. 

Зазначена позиція узгоджується також з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 07.02.2012 у справі за позовом ТОВ «Крим Інтеройл» до ДПІ в м.Керчі АР Крим про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції в цій частині також не застосував норми матеріального права, що врегульовують спірні відносини.

Зважаючи на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанов суду першої та апеляційної інстанцій щодо податкового повідомлення-рішення в частині визначення позивачу штрафних санкцій в сумі 170,00 грн на підставі пункту 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 15.02.1993 № 15-93 за порушення вимог статті 9 цього Декрету та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позову. 

Керуючись статтями 344, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Новоград-Волинського каменедробильного заводу задовольнити частково. 

Скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13.03.2017 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 в частині вирішення справи щодо податкового повідомлення-рішення від 01.03.2016 №0000181400 про застосування штрафних санкцій в сумі 170 грн та прийняти в цій частині нову постанову. 

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 01.03.2016 № 0000181400 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новоград-Волинській каменедробильний завод» штрафних (фінансових) санкцій в сумі 170 гривень. 

В іншій частині постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду