Постанова
Іменем України
 
20 лютого 2019 року
м. Київ
 
справа № 127/9827/16-ц
 
провадження № 61-15787св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року у складі судді Сала Т. Б.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ:
 
Короткий зміст позовних вимог:
 
У травні 2016 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - 
ПАТ «Альфа-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, 
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 
2016 року позовні вимоги задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 0104/0808/55-047 у розмірі 17 957,29 доларів США.
 
В задоволені решти позовних вимог щодо солідарного стягнення з 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 0104/0808/55-047 відмовлено.
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, 12 січня 
2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу.
 
Одночасно в апеляційній скарзі заявник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року.
 
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року відмовлено.
 
У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року відмовлено.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявником подано апеляційну скаргу після спливу одного року з дня складання повного тексту рішення. ОСОБА_1 знав про розгляд справи та результат розгляду - ухвалене рішення, а строк пропущено не внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:
 
28 лютого 2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 до Верховного Суду подано касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не отримував рішення суду першої інстанції.
 
Доводи інших учасників справи:
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Щодо заявлених клопотань:
 
У січні 2019 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшла заява про зупинення виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Колегія суддів вивчивши заяву представника ОСОБА_1 - 
ОСОБА_4 дійшла висновку, що вона підлягає залишенню без розгляду з таких підстав.
 
Встановлено, предметом касаційного оскарження є ухвала апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року.
 
Тлумачення статей 394, 346 ЦПК України дає підстави дійти висновку про те, що зупиненню в касаційному порядку підлягає тільки оскаржувані рішення суду. 
 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року не є предметом касаційного оскарження, а тому правила статей 394, 436 ЦПК України про зупинення виконання (дії) рішення (ухвали) суду не можуть бути застосовані.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи:
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи 
№ 127/9827/16-ц з Вінницького міського суду Вінницької області.
 
У травні 2018 року матеріали цивільної справи № 127/9827/16-ц надійшли до Верховного Суду та переданні судді-доповідачу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року цивільну справу 
№ 127/9827/16-ц призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ: 
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 
2016 року позовні вимоги задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 0104/0808/55-047 у розмірі 17 957,29 доларів США.
 
В задоволені решти позовних вимог щодо солідарного стягнення з 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 0104/0808/55-047 відмовлено.
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, 12 січня 
2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу.
 
Одночасно в апеляційній скарзі заявник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року.
 
Як причину пропуску строку на апеляційне оскарження представник 
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 зазначав, що 10 листопада 2016 року було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст сторонам не направлявся. З матеріалами справи заявник ознайомився лише 11 січня 2018 року, тоді ж і дізнався про ухвалене рішення, а тому вважав, що строк на оскарження рішення слід рахувати саме з цієї дати.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що заявником подано апеляційну скаргу після спливу одного року з дня складання повного тексту рішення. ОСОБА_1 знав про розгляд справи та результат розгляду - ухвалене рішення, а строк пропущено не внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з таких підстав.
 
Оцінка аргументів учасників справи й висновків суду апеляційної інстанції:
 
Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,                     у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,                     у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1, в інтересах якого діє 
ОСОБА_4, була подана 12 січня 2018 року, то апеляційний суд вірно керувався нормами ЦПК України у редакції, що діяла з 15 грудня 2017 року.
 
Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України). 
 
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. 
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. 
 
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня                2004 року).
 
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року). 
 
Доводи касаційної скарги спростовуються матеріалами справи та встановленими судом апеляційної інстанції фактичними обставинами, тому судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального права.
 
Встановлено, що під час проголошення рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року в судовому засіданні був присутній представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5., який згідно правил статті 44 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції, діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 Тому відповідно до статті 294 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції, право на оскарження рішення суду у відповідача виникло протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції подана 12 січня 2018 року, чим пропущено річний строк, встановлений статтею 358 ЦПК України, в редакції на час подання апеляційної скарги.
 
Висновки про застосування норм права 
 
Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.
 
Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення апеляційного суду - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | Н. О. Антоненко
| В. М. Коротун
| В. І. Крат
| В. П. Курило