П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року
м. Київ

Справа № 9901/558/18
Провадження № 11-1522заі18

Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С., 
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В, Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Лобойка Л.  М., Лященко Н . П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю:
секретаря судового засідання Мамонової І. В.,
представника відповідача - Лисюка М. О.,
розглянула в судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року (судді Смокович М. І., Бевзенко В. М., Білоус О. В., Шарапа В. М., Стрелець Т. Г.) у справі № 9901/558/18 за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та
ВСТАНОВИЛА:
У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВККС, у якому, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, просив:
1) визнати протиправним і нечинним рішення Комісії від 26 квітня 2018 року № 552/ко-18, яким:
- визначено, що суддя Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3 не склав іспит для суддів місцевих та апеляційних судів, призначений рішенням ВККС від 29 січня 2018 року № 7/зп-18 (далі - Рішення № 7/зп-18);
- відмовлено судді Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням ВККС від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів;
- визнано суддю Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3 таким, що не відповідає займаній посаді;
- рекомендовано Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) розглянути питання про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Апеляційного суду Тернопільської області;
2) зобов`язати відповідача допустити ОСОБА_3 до другого етапу кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що в Положенні про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення) та в Порядку проведення іспиту та методиці встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок), затверджених рішеннями ВККС від 03 та 04 листопада 2016 року № 143/зп-16 (у редакції рішення від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18) та № 144/зп-16 відповідно, містяться суттєві протиріччя у процедурі кваліфікаційного оцінювання та визначення його результатів, зокрема внаслідок закладеного в них різного тлумачення термінів «результати кваліфікаційного оцінювання», «результати іспиту», «іспит», «стадія іспиту». На думку позивача, вказані нормативні акти не передбачають чітких показників оцінювання, які надавали б можливість пересвідчитися в об`єктивності й прозорості процедури оцінювання судді, та не встановлюють достатніх гарантій від зловживань та неправильного застосування положень щодо визначення результатів кваліфікаційного оцінювання. Як вважає позивач, за результатами етапу кваліфікаційного оцінювання «Іспит» (з урахуванням двох стадій: анонімне письмове тестування та виконання практичного завдання) він набрав 122 бали (81 бал за першу стадію і 41 бал за другу стадію), тобто подолав мінімально допустимий бал, визначений пунктом 9 розділу V «Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді» Положення, тому за правилами пункту 8 глави 6 розділу ІІ Положення мав бути допущеним до другого етапу кваліфікаційного оцінювання. Проте Комісія не врахувала вимог пунктів 6.4, 8, 9 глави 6 розділу ІІ, пункту 9 розділу V Положення, внаслідок чого неправомірно не допустила його до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 15 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовив. 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. На думку скаржника, приймаючи оскаржуване рішення, Комісія помилково ототожнила правові наслідки набрання суддею менше мінімально допустимого бала за результатами виконання практичного завдання з наслідками набрання суддею менше мінімально допустимого бала за результатами складення анонімного письмового тестування та безпідставно застосувала їх до позивача. Звідси й помилковий, а думку позивача, висновок суду першої інстанції про те, що ненабрання позивачем мінімально допустимого бала за виконання практичного завдання свідчить про непідтвердження ним своєї професійної компетентності на етапі іспиту. Крім того, позивач вважає недоречним висновок суду першої інстанції про те, що рівень знань у сфері права та рівень практичних навичок у правозастосуванні є самостійними (самодостатніми) показниками визначення рівня професійної компетентності судді, кожен з яких має на меті проявити та оцінити різні аспекти професійної підготовки судді, оскільки підставою для продовження участі судді у кваліфікаційному оцінюванні є його відповідність критерію кваліфікаційного оцінювання в цілому, а не показникам такого критерію. У цьому випадку набраний позивачем бал підтверджує відповідність критерію кваліфікаційного оцінювання на етапі іспиту. З огляду на викладене ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 21 січня 2019 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , а ухвалою від 07 лютого 2019 року призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
26 лютого 2019 року ВККС до Великої Палати Верховного Суду подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , у якому зазначила про те, що ОСОБА_3 проходив кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді відповідно до пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), яким визначено особливий порядок, передбачений розділом V «Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді» Положення. Згідно з пунктом 9 указаного розділу Положення мінімально допустимий бал іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді становить 50 відсотків від максимально можливого бала, встановленого в межах цього іспиту. Мінімально допустимий результат іспиту становить 105 балів, який є сумою двох доданків: 45 балів (рівень знань у сфері права) і 60 балів (рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні), що є відповідно кількісним вираженням мінімального п`ятдесятивідсоткового прохідного бала, встановленого для кожної із двох указаних стадій іспиту. Позивач за виконання практичного завдання отримав 41 бал, що становить менше 50 відсотків від максимально можливого бала (120 балів) на цій стадії іспиту, у зв`язку із чим колегія Комісії дійшла висновку про невідповідність судді Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3 займаній посаді за критерієм професійної компетентності. З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рівень знань у сфері права і рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні є самостійними (самодостатніми) показниками визначення рівня професійної компетентності судді. У зв`язку з викладеним представник Комісії просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Позивач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив.
Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи представника відповідача, заслухавши виступ представника відповідача, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення й дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Суд першої інстанції установив, що Указом Президента України від 19 червня 1999 року № 675/99 «Про призначення суддів» ОСОБА_3 призначено на посаду судді Гусятинського районного суду Тернопільської області строком на п`ять років.
Указом Президента України від 26 липня 2000 року № 923/2000 «Про переведення суддів» суддю Гусятинського районного суду Тернопільської області ОСОБА_3 переведено в межах п`ятирічного строку на роботу на посаду судді Тернопільського міського суду Тернопільської області.
Постановою Верховної Ради України від 23 вересня 2004 року № 2039-4 ОСОБА_3 обрано на посаду судді Апеляційного суду Тернопільської області безстроково.
Рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 ВККС відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII призначила кваліфікаційне оцінювання 999 суддям місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, в тому числі судді Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3
01 листопада та 16 грудня 2017 року ОСОБА_3 пройшов тестування на перевірку особистих морально-психологічних якостей, загальних здібностей.
Згідно з Рішенням № 7/зп-18 проведення іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, установленого рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17, для суддів апеляційних судів (кримінальна спеціалізація), серед яких є позивач, призначено на 14 лютого 2018 року. У тому ж рішенні Комісія визначила, зокрема, черговість стадій складання іспиту: перша стадія - анонімне письмове тестування; друга стадія - виконання практичного завдання (пункт 2 рішення).
У пункті 3 Рішення № 7/зп-18 ВККС установила, що мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого бала в разі набрання суддею: 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складення анонімного письмового тестування; 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.
За змістом пункту 4 вказаного рішення для суддів апеляційних судів кількість запитань у тестовому завданні - 100, практичних завдань - 1.
14 лютого 2018 року ОСОБА_3 склав анонімне письмове тестування, за результатами якого набрав 81 бал з 90 можливих, та виконав письмове практичне завдання, за результатами якого набрав 41 бал з максимальних 120.
За наслідками визначення результатів кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді за підсумками іспиту суддів місцевих та апеляційних судів та вирішення питання щодо допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди» ВККС прийняла рішення від 26 квітня 2018 року №552/ко-18 (далі - спірне рішення), яким:
- визнала суддю Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3 таким, що не склав іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного Рішенням № 7/зп-18; 
- відмовила судді Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17; 
- визнала суддю Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3 таким, що не відповідає займаній посаді;
- рекомендувала ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Апеляційного суду Тернопільської області.
В оскаржуваному рішенні ВККС зазначила, що відповідно до вимог підпунктів 5.1.1.1 та 5.1.1.2 пункту 5 глави 6 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення максимально можливий бал за показником рівня знань у сфері права становить 90 балів, за показником рівня практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 120 балів. Натомість суддя ОСОБА_3 за результатами складення анонімного письмового тестування отримав 81 бал, за виконання практичного завдання - 41 бал. 
Оскільки за результатами виконання практичного завдання суддя ОСОБА_3 отримав менше 50 відсотків від максимально можливого бала, тобто не склав іспит, Комісія з посиланням на пункт 9 розділу V «Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді» Положення та на Рішення № 7/зп-18 (у частині визначення мінімально допустимих балів) констатувала, що він не може бути допущеним до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди». 
З таких мотивів ВККС дійшла висновку, що суддя ОСОБА_3 не відповідає займаній посаді за критерієм професійної компетентності, у зв`язку із чим є підстави рекомендувати ВРП розглянути питання про його звільнення із займаної посади.
Не погодившись із таким рішенням ВККС, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Установлених судом першої інстанції обставин справи її учасники не оспорюють.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду керувався тим, що Комісія для цілей проведення іспиту, призначеного її рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-18, своїм Рішенням № 7/зп-18 установила як мінімально допустимий бал для іспиту загалом, так і для анонімного письмового тестування і практичного завдання, тобто як дві необхідні умови набрання мінімально допустимого бала в межах цього іспиту. Тому оскільки позивач не набрав мінімально допустимого бала за виконання практичного завдання, він вважається таким, що не підтвердив своєї професійної компетентності на етапі іспиту загалом, і відповідно не може бути допущений до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання. Крім того суд першої інстанції перевірив рішення ВККС на відповідність критеріям статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Зокрема, суд з`ясував, що: 1) кваліфікаційне оцінювання проводив повноважний склад членів ВККС; 2) рішення підписали усі члени ВККС, які брали участь у кваліфікаційному оцінюванні та в його ухваленні; 3) рішення містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків. За таких обставин Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що оскаржуване рішення ВККС прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та пропорційно.
Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими ці висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з таких міркувань.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
На виконання вимог Закону№ 1402-VІІІ рішеннями Комісії від 03 та 04 листопада 2016 року № 143/зп-16 та № 144/зп-16 відповідно затверджено Положення та Порядок.
Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII).
Суд першої інстанції встановив, що рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 ВККС призначила кваліфікаційне оцінювання 999 суддям місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, в тому числі судді Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3.
Рішенням № 7/зп-18 Комісія призначила проведення іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, установленого згідно з рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17, для суддів апеляційних судів (кримінальна спеціалізація) на 14 лютого 2018 року.
На підставі частин першої та другої статті 85 Закону № 1402-VІІІ кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Комісія. Іспит є основним засобом установлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. 
Відповідно до пункту 1 Порядку іспит - це встановлений Законом № 1402-VІІІ етап кваліфікаційного оцінювання, який є основним засобом виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону судді та/або кандидата на посаду судді.
Іспит проводиться Комісією з метою визначення здатності учасника іспиту здійснювати правосуддя у відповідному суді або для оцінювання відповідності учасника іспиту займаній посаді судді за критерієм професійної компетентності. Іспит відбувається шляхом складення учасником іспиту анонімного письмового тестування та виконання письмового практичного завдання (пункт 2 Порядку).
Відповідність судді критерію професійної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рівень знань у сфері права; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні; ефективність здійснення правосуддя; діяльність щодо підвищення фахового рівня. Показники «Рівень знань у сфері права» та «Рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні» оцінюються під час іспиту на підставі відповідно анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання (пункти 1-3 глави 2 розділу ІІ Положення).
За змістом пунктів 1 і 4 глави 6 розділу ІІ Положення встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
У підпункті 5.1 пункту 5 глави 6 розділу ІІ Положення визначено, що критерії компетентності оцінюються так: професійна компетентність (за показниками, отриманими під час іспиту) - 300 балів, з яких: рівень знань у сфері права - 90 балів; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 120 балів; ефективність здійснення суддею правосуддя або фахова діяльність для кандидата на посаду судді - 80 балів; діяльність щодо підвищення фахового рівня - 10 балів; особиста компетентність - 100 балів; соціальна компетентність - 100 балів.
За правилами пунктів 6.1-6.4 глави 6 розділу ІІ Положення мінімально допустимим є бал, отриманий за результатами оцінки критерію кваліфікаційного оцінювання, який дозволяє судді (кандидату на посаду судді) продовжувати участь у кваліфікаційному оцінюванні. Мінімально допустимий бал визначається для: анонімного письмового тестування; виконання практичного завдання; іспиту. Мінімально допустимі бали при складенні анонімного письмового тестування та виконанні практичного завдання визначаються рішенням Комісії за критеріальним методом відповідно до Порядку. Мінімально допустимий бал при виконанні практичного завдання встановлюється для визначення мінімально допустимого бала іспиту. Мінімально допустимий бал іспиту визначається рішенням Комісії за сумою мінімально допустимих балів анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання.
Пунктами 7-9 глави 6 розділу ІІ Положення передбачено, що суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами складення анонімного письмового тестування набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до виконання практичного завдання, припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді. Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами виконання практичного завдання набрав менше мінімально допустимого бала, допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання у разі набрання ним мінімально допустимого бала іспиту. Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами етапу «Іспит» набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди», припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідність займаній посаді.
Як установив суд першої інстанції, 14 лютого 2018 року ОСОБА_3 склав анонімне письмове тестування, за результатами якого набрав 81 бал з 90 можливих, та виконав письмове практичне завдання, за результатами якого набрав 41 бал з максимальних 120.
За наслідками визначення результатів кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді за підсумками іспиту суддів місцевих та апеляційних судів та вирішення питання щодо допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди» ВККС прийняла рішення від 26 квітня 2018 року №552/ко-18, яким: визнала суддю Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3 таким, що не склав іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного Рішенням № 7/зп-18; відмовила судді Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17; визнала суддю Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3 таким, що не відповідає займаній посаді; рекомендувала ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Апеляційного суду Тернопільської області.
Відповідно до частин другої та третьої статті 88 Закону № 1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
Рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
На переконання ОСОБА_3 , оцінка результатів за підсумками етапу «Іспит» має визначатися виходячи із загальної суми балів, які суддя набрав за виконання анонімного письмового тестування та практичного завдання. Позивач вважає, що набрання ним у цілому за іспит 122 бали не позбавляло його права на участь у наступному етапі оцінювання на відповідність займаній посаді - «Дослідження досьє та проведення співбесіди», оскільки пункт 8 глави 6 Положення передбачає, що суддя, який за результатами виконання практичного завдання набрав менше мінімального допустимого бала, допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання у разі набрання ним мінімально допустимого бала іспиту.
Разом з цим суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що рівень знань у сфері права та рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні є самостійними (самодостатніми) показниками визначення рівня професійної компетентності судді, кожен з яких відповідно до пунктів 2, 3 глави 2 розділу ІІ Положення має на меті проявити й оцінити різні аспекти професійної підготовки і кваліфікації судді (які хоч і взаємопов`язані між собою з огляду на сферу професійної діяльності, втім відмінні за своєю суттю).
При цьому, оцінюючи рівень знань у сфері права (за показниками, визначеними у пункті 2 глави 2 розділу ІІ Положення) шляхом анонімного письмового тестування, не вдасться з`ясувати рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні, і хоч указаний показник професійної компетентності (рівень знань у сфері права) теж має істотне значення, однак він не може замінити чи частково збалансувати загальний результат іспиту (шляхом додавання балів). Позаяк ідеться про оцінювання відповідності судді займаній посаді, то така особа повинна підтвердити свою відповідність за усіма критеріями та відповідними їм показниками у тій послідовності, яку встановила Комісія.
Критерії, за яких суддя визнається таким, що набрав мінімально допустимий бал іспиту, визначені у Рішенні № 7/зп-18.
Згідно з пунктом 3 згаданого рішення суддя вважається таким, що набрав мінімально допустимий бал іспиту, у разі набрання ним: 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складання анонімного письмового тестування; 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.
Таким чином, Комісія з метою проведення іспиту встановила мінімально допустимий бал як для іспиту загалом, так і для анонімного письмового тестування і практичного завдання, тобто дві необхідні умови набрання мінімально допустимого бала в межах цього іспиту.
За правилами пункту 9 глави 6 розділу ІІ Положення суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами етапу «Іспит» набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди», припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідність займаній посаді.
Оскільки за виконання практичного завдання позивач набрав 41 бал (з максимально можливих 120), тобто менше 50 відсотків від максимально можливого бала, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не підтвердив своєї професійної компетентності на етапі іспиту загалом, а тому правомірно не допущений Комісією до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року та від 19 березня 2019 року у справах № 9901/580/18 (провадження № 11-902заі18) і № 9901/585/18 (провадження № 11-1473заі18) відповідно.
Отже, у вказаній частині заявлених позовних вимог немає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.
При цьому кваліфікаційне оцінювання ОСОБА_3 проведено ВККС на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення», глави 1 розділу V «Кваліфікаційний рівень судді» Закону № 1402-VIII, а також відповідно до Порядку, затвердженого Комісією на виконання положень частини п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII, що спростовує доводи скаржника про порушення відповідачем вимог юридичної (правової) визначеності як елемента принципу верховенства права.
Безпідставними є й доводи позивача в апеляційній скарзі про неознайомлення його з Рішенням № 7/зп-18 у частині визначення мінімально допустимого бала іспиту за сукупності двох вимог, а саме набрання суддею 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складання анонімного письмового тестування й 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання, оскільки вказані положення Рішення № 7/зп-18 того ж дня були доведені до відома суддів, яким призначено кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді, шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті Комісії (https://vkksu.gov.ua/ua/news/priznatchieno-ispit-w-miezach-ociniuwannia-suddiw-na-widpowidnist-zajmanij-posadi/), фотокопію (скріншот) якого надано  ОСОБА_3 у додатках до адміністративного позову (а. с. 11).
Водночас оскаржуване рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправним і нечинним рішення ВККС від 26 квітня 2018 року № 552/ко-18 щодо надання рекомендації ВРП розглянути питання про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Тернопільської області підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю з огляду на таке.
Відповідно до частин сьомої та восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом. Рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом з рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Частиною першою статті 3 Закону № 1798-VIII визначено, що ВРП ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Отже, вирішення питання про звільнення судді з посади належить до компетенції саме ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та може бути оскаржене в судовому порядку.
При цьому рішення ВККС щодо надання рекомендації може бути оскаржене виключно разом з рішенням ВРП, ухваленим за відповідною рекомендацією.
Установлення законом такої умови не обмежує право особи на оскарження цього рішення до адміністративного суду, однак запроваджує можливість звернення до суду за захистом своїх прав, коли рішення Комісії з рекомендацією буде реалізоване через рішення органу, який за результатами його розгляду ухвалить відповідне рішення.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 9901/681/18 та від 06 лютого 2019 року у справі № 9901/731/18.
При цьому Велика Палата Верховного Суду враховує практику Європейського суду з прав людини, який у пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що рішення ВККС від 26 квітня 2018 року № 552/ко-18 у частині рекомендації ВРП про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Тернопільської області має рекомендаційний характер, а тому не може бути самостійним предметом судового оскарження, доки ВРП не прийме відповідне рішення за результатами розгляду цієї рекомендації.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, установлених статтею 238 цього Кодексу.
Оскільки оскаржуване рішення ВККС в частині рекомендації ВРП про звільнення позивача з посади судді не може бути предметом судового оскарження без рішення ВРП, ухваленого за відповідною рекомендацією, рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправним і нечинним рішення Комісії від 26 квітня 2018 року № 552/ко-18 у частині надання рекомендації ВРП розглянути питання про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Тернопільської області підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині. 
В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене при правильному встановленні обставин справи та з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 319, 322 і 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправним і нечинним рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 26 квітня 2018 року № 552/ко-18 у частині надання рекомендації Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Апеляційного суду Тернопільської області - скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.
3. В іншій частині рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                            В. С. Князєв 
 
Суддя-доповідач                                                                                                  О. С. Золотніков
 
Судді:                                    Н. О. Антонюк                                                         О. Б. Прокопенко
 
С. В. Бакуліна                                                         Л. І. Рогач
 
В. В. Британчук                                                      І. В. Саприкіна
 
В. І. Данішевська                                                  О. М.  Ситнік 
 
О. Р.  Кібенко                                                                        О. С. Ткачук
 
Л. М.  Лобойко                                                         В. Ю. Уркевич
 
Н. П. Лященко                                                        О. Г. Яновська