ПОСТАНОВА
Іменем України

12 березня 2019 року 
Київ
справа №815/2488/15
адміністративне провадження №К/9901/26313/18
                                                    К/9901/26314/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,  
при секретарі: Лисенко О.М.,
за участю представника позивача: Петрова Є.В.,
                  
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні  скарги:
1. Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області та 2. Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.10.2015 (суддя - Харченко Ю.В.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2016 (головуючий суддя - Лук'янчук О.В., Градовський Ю.М., Кравченко К.В.)  

у справі № 815/2488/15 за позовом Дочірнього підприємства «Фірма Леда» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів, Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 
встановив:
Дочірнє підприємство «Фірма Леда» (далі - ДП «Фірма Леда») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними дії Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів        (далі - СДПІ з ОВП у м. Одесі) щодо складання акта №151/28-08-39-0/24761695/25 від 19.12.2014 «Про результати планової виїзної перевірки ДП «Фірма Леда» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013»; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - ДПІ у Малиновському районі м. Одеси) від 13.01.2015 №0000052203, №0000062203, №0000062205, №0000052205 та №0000072205.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.10.2015 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 13.01.2015 №0000052203, №0000062203, №0000062205, №0000052205 та №0000072205. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2016 змінено мотивувальну частину постанови Одеського окружного адміністративного суду від 08.10.2015 в частині підстав для задоволення позову.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси оскаржила їх у касаційному порядку.

У поданій касаційній скарзі просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.10.2015, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2016 та прийняти у справі нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Також, не погодившись з висновками судів попередніх інстанцій, СДПІ з ОВП у                          м. Одесі звернулася із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог відповідачі посилаються на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 44, 47 пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 7, 9, 11, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях) та зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано всі обставини справи та не надано їм повну оцінку, що має значення для належного вирішення справи. 

Також, відповідач просить замінити Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на її процесуального правонаступника Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби. 

Представники ДПІ у Малиновському районі м. Одеси та СДПІ з ОВП у м. Одеси в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені  належним чином. 

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, заслухавши пояснення представника позивача, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як з'ясовано судами попередніх інстанцій, СДПІ з ОВП у м. Одесі проведено планову виїзну перевірку ДП «Фірма Леда» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013.

За наслідками вказаної перевірки, СДПІ з ОВП у м. Одесі складено акт №151/28-08-39-0/24761695/25 від 19.12.2014, в якому відображено висновок заниження ДП «Фірма Леда» податку на прибуток, чим порушено вимоги пункту 44.6 статті 44, пункту 135.2 статті 135, пункту 138.2      статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України; занижено податок на додану вартість, чим порушено вимоги пункту 44.6 статті  44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.10, 201.14, 201.15 статті 201, пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу України; порушено вимоги пунктів160.1, 160.5 статті 160 Податкового кодексу України, пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» та Закону України «Про прядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Підставою для висновків про заниження ДП «Фірма Леда» податку на прибуток, заниження податку на додану вартість, визначення суми штрафних (фінансових) санкцій за порушення валютного законодавства, збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток іноземних юридичних осіб, нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД послугувало ненадання ДП «Фірма Леда» до закінчення перевірки документів фінансово-господарської діяльності за період з 01.07.2012 по 31.12.2013.

На підставі зазначеного акта перевірки ДПІ у Малиновському районі м. Одеси 13.01.2015 прийнято податкові повідомлення-рішення №0000052205, №0000072205, №0000062203, №0000062205, №0000052203.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0000052203, №0000062203, №0000062205, №0000052205, №0000072205, суд першої інстанції виходив з того, що під час проведення перевірки не були враховані первинні документи, які надавались платником податків до СДПІ з ОВП у м. Одесі, на підставі яких позивачем було сформовано показники податкової звітності, що призвело до фактичної та правової невизначеності зроблених податковим органом висновків та, як наслідок, до неправомірності їх прийняття. При цьому, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог про скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень на підставі наданих суду первинних документів, які спростовують висновки акта перевірки №151/28-08-39-0/24761695/25 від 19.12.2014 щодо заниження позивачем податку на прибуток та податку на додану вартість, не утримання та не сплату податку.

Суд апеляційної інстанції погодився з доводами суду першої інстанції, що податковим органом не було враховано факт відновлення підприємством первинної документації, що призвело до несприятливих наслідків для прав, свобод та інтересів позивача внаслідок прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Проте, суд апеляційної інстанції вказав, що суд першої інстанції надаючи оцінку встановленим порушенням пунктів 160.1, 160.5 статті 160 Податкового кодексу України (податкове повідомлення-рішення №0000052205) та порушенням вимог пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (податкове повідомлення-рішення №0000072205) фактично взяв на себе функції контролюючого органу, тобто суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому законом повноважень, які віднесені законом до виключної компетенції ДПІ у Малиновському районі м. Одеси, а саме статтею 20 Податкового кодексу України.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню саме з підстав неврахування під час перевірки фінансово-господарської та бухгалтерської документації підприємства, на підставі яких ДП «Фірма Леда» сформовано показники податкової звітності за перевіряємий період, що призвело до передчасних висновків податкового органу про заниження підприємством податку на прибуток та податку на додану вартість, визначення штрафних (фінансових) санкцій за порушення валютного законодавства, збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток іноземних юридичних осіб, нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД та, як наслідок до неправомірності прийняття податкових повідомлень-рішень №0000052205, №0000072205, №0000062203, №0000062205, №0000052203.

Разом з тим, Верховний Суд вважає зазначені висновки судів попередніх інстанцій такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з невірним застосуванням норм матеріального права, які регулюють спірні відносини, що призвело до неправильного вирішення справи, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору судами попередніх інстанцій).

Судами також встановлено, що ДП «Фірма Леда» звернулось до податкового органу з листом №15/58/3-Н від 22.09.2014 про те, що на підставі ухвали слідчого судді                   Гаєвої Л.В. від 29.07.2014 в рамках досудового розслідування, внесеного до ЄРДР від 27.02.2014 №1534, слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_3 було проведено обшук, в ході якого вилучено оригінали фінансово-господарських та бухгалтерських документів ДП «Фірма Леда» за період з 01.07.2012 по 28.08.2014. Також, до вказаного листа було додано копію протоколу обшуку від 29.08.2014, складеного слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_3, у зв'язку з чим підприємство просило перенести проведення планової документальної перевірки до дати отримання первинної бухгалтерської документації за період з 01.07.2012 по 29.08.2014 від органу досудового розслідування.

Наказом СДПІ з ОВП у м. Одесі №377 від 24.09.2014 перенесено термін перевірки ДП «Фірма Леда» до дати отримання копій документів або забезпечення доступу до них, але на підставі доповідної записки начальника відділу податкового супроводження підприємств оптової та роздрібної торгівлі СДПІ з ОВП у м. Одесі від 06.10.2014 №407/39-0 щодо поновлення терміну проведення виїзної планової документальної перевірки ДП «Фірма Леда», наказом СДПІ з ОВП у м. Одесі від 07.10.2014 №395 поновлено з 07.10.2014 термін проведення виїзної планової документальної перевірки ДП «Фірма Леда» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також отримання валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013.

ДП «Фірма Леда» було надіслано до контролюючого органу листи від 13.10.2014 №17/58/3-Н та від 22.10.2014 №17/63/4-Н, з проханням перенести проведення планової документальної перевірки до дати отримання первинної бухгалтерської документації від органу досудового розслідування, яким було вилучено оригінали фінансово-господарських та бухгалтерських документів за період з 01.07.2012 по 29.08.2014.

Вподальшому, 04.11.2014, позивачем було повідомлено СДПІ ОПВ у м. Одесі про відкриття кримінального провадження №42014160000000526 за частиною першою статті 365 Кримінального Кодексу України відносно слідчого СВ Приморського ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4, яким в ході санкціонованого обшуку було вилучено у Фірми «Леда» фінансово-господарську та бухгалтерську документацію, місцезнаходження яких було невідоме, у зв'язку з чим просило перенести проведення планової документальної перевірки до дати встановлення місцезнаходження первинної бухгалтерської документації в ході проведення кримінального розслідування або відновлення документації самим підприємством, що підтверджується листом №19/7/3-Н від 03.11.2014.

На підставі доповідної записки начальника відділу податкового супроводження підприємств оптової та роздрібної торгівлі СДПІ з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ Міндоходів від 11.11.2014 №475/39-0 щодо необхідності продовження терміну проведення планової виїзної перевірки ДП «Фірма Леда», наказом СДПІ з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ Міндоходів від 13.11.2014 №432 продовжено термін проведення планової виїзної документальної перевірки ДП «Фірма Леда» з 17.11.2014 на 15 днів.

15.12.2014 (після закінчення перевірки, до складення акту перевірки та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень) ДП «Фірма Леда» звернулось до СДПІ з ОВП у м.Одесі із листом №28/77-Н, яким повідомило, що шляхом перепідписання фінансово-господарських та бухгалтерських документів з контрагентами підприємством відновлено фінансово-господарські та бухгалтерські документи за період з 01.07.2012 по 31.12.2013, які були вилучені слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1534 від 27.02.2014, який був отриманий контролюючим органом 15.12.2014 за вхідним номером №8965/10, але надана платником податку інформація не була прийнята до уваги.

Враховуючи велику кількість документів фінансово-господарської діяльності підприємства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013 (в матеріалах справи наявні документи у кількості 16642 аркушів) та неможливість направити їх засобами поштового зв'язку 05.01.2015 та 06.01.2015 ДП «Фірма Леда» намагалося здати безпосередньо до канцелярії СДПІ з ОВП у м.Одесі фінансово-господарську та бухгалтерську документацію підприємства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013, однак, такі документи не було прийнято податковим органом.

Також, ДП «Фірма Леда» повідомило Антикорупційний сервіс ДФС України «Пульс» (реєстраційний номер звернення 15078) про два факти не прийняття у робочий час податковим органом кореспонденції, що в свою чергу не заперечувалось СДПІ з ОВП у м. Одесі Міжрегіонального ГУ Міндоходів, на підставі чого контролюючим органом було частково прийняті документи.

Крім того, при службовому розслідуванні Антикорупційного сервісу ДФС України «Пульс» СДПІ з ОВП у м. Одесі Міжрегіонального ГУ Міндоходів підтверджено факт неприйняття у ДП «Фірма Леда» документів 05.01.2015, аргументуючи тим, що підприємство було передано на обслуговування до податкової інспекції в інший район, та прийняття частини документів 06.01.2015 після звернення до Антикорупційного сервісу.

Частиною третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказані вимоги законодавства зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, суди повинні перевірити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. 

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України  передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. 

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з  пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас, аналізуючи дотримання платником наведених правил оподаткування, суди послалися на формальну наявність у платника первинних документів (договори з відповідними контрагентами, рахунки, податкові накладні, розрахунки коригування показників до податкової накладної, накладні на повернення, коригуючі товарні накладні, транспортні накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), акти приймання товарів за кількістю, акти надання послуг, акти виконаних робіт, акти здачі-прийому наданих послуг доступу до мережі Інтернет), та не надали належної правової оцінки доводам контролюючого органу, якими він мотивує правомірність оспорюваних нарахувань за цими операціями.

Судами попередніх інстанцій правильно враховано, що з огляду на положення пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі вилучення правоохоронними органами первинних документів такі документи не можуть вважатись відсутніми у  платника на час складення звітності. 

За змістом пункту 85.9 статті 85 Податкового кодексу України, у разі, коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів. 

В обґрунтування касаційних скарг відповідачі звертають увагу на те, що вирішуючи даний спір судами попередніх інстанцій не враховано доводи контролюючого органу, що листом від 23.09.2014 СДПІ з ОВП у м. Одесі зверталась до Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області з проханням забезпечити доступ до документів, однак 06.10.2014 отримано відповідь про те, що документи за період з 01.07.2012 по 29.08.2014 не вилучалися. Після отримання цього листа, згідно з наказом від 07.10.2014 №395 «Про поновлення терміну проведення виїзної планової документальної перевірки ДП «Фірма «Леда» перевірку поновлено. У зв'язку з ненаданням документів на перевірку, 07.10.2014 було складено акт від 07.10.2014 №53/39-0 про ненадання документів при проведенні перевірки виїзної планової документальної перевірки ДП «Фірма «Леда» за період 01.07.2012 по 31.12.2013.

08.10.2014 на перевірку були представлені оборотно-сальдові відомості по бухгалтерських рахунках №361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», виписки банку, вантажно-митні декларації. Вподальшому ДП «Фірма «Леда» документи на перевірку не були надані, про що складено відповідні акти за період з 09.10.2014 по 01.12.2014.

Крім того, СДПІ з ОВП у м. Одесі зазначає, що судами проігноровано факт порушення кримінального провадження №12014160500009270 за фактом вчинення посадовими особами ДП «Фірма «Леда» кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України.

Положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо. 

Суд не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. 

Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

При оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв'язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті; взаємозв'язок між отриманими товарами (послугами) та використанням їх у господарській діяльності, а також реальність усіх даних, наведених у документах, з посиланням на перелік первинних документів, складеними за наслідками господарських відносин.

При цьому, суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності й взаємозв'язку та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.

У той же час суди не з'ясували, в який період та які саме   товари (роботи, послуги)   були одержані позивачем, що стали підставою для виникнення права на формування витрат та податкового кредиту; заниження позивачем податку на прибуток та податку на додану вартість, не утримання та не сплату податку; не перевірили добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті; взаємозв'язок між отриманими товарами (послугами) та використанням їх у господарській діяльності, а також реальність усіх даних, наведених у документах, складеними за наслідками господарських відносин.

Отже, вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

В світлі висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з'ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

В свою чергу, вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (чинного з 15.12.2017), зобов'язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017). Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Таким чином, судами не досліджено комплекс доказів, необхідний для доведення реальності та правомірності укладення й виконання угод, з якими пов'язане донарахування податкового зобов'язання.

Доказами в адміністративному судочинстві, відповідно до частини першої  статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017) є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частина друга цієї статті).

Відповідно до частини третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017) докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд постановляє ухвалу про закінчення з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами тільки після того, як проведено всі дії, необхідні для повного та всебічного з'ясування обставин справи, перевірено всі вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, та вичерпано всі можливості збирання й оцінки доказів. 
Отже, під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Виходячи з положень частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 250, 341, 344, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Замінити Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на її процесуального правонаступника Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби. 

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.10.2015 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2016 - скасувати.

Справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби судовий збір за подання касаційної скарги у справі №815/2488/15 у розмірі 4106,40 грн. (чотири тисячі сто шість гривень 40 коп.) отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Код банку отримувача (МФО): 899998. Рахунок отримувача: 31219207026007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)". Символ звітності банку: 207.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева 
 Т.М. Шипуліна ,
Судді Верховного Суду