Постанова
Іменем України
 
27 березня 2019 року
м. Київ
 
справа № 381/930/17-ц
провадження № 61-1511св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_1,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Волохова Л. А., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними.
Позовну заяву мотивовано тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 2007 року, шлюб було розірвано рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року.
У шлюбі у сторін народилися доньки: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 перешкоджала його спілкуванню з дітьми, у зв'язку з чим позивач звернувся до органу опіки та піклування Фастівської міської ради, висновком якого від 28 жовтня 2016 року за № 440 визначено спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Однак ОСОБА_2 висновок органу опіки та піклування не виконує та перешкоджає його спілкуванню з дітьми.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми та участі в їх вихованні, визначивши такий порядок його участі у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей: з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, - щомісяця першої та третьої п'ятниці з 19 год. до 15 год. першої та третьої неділі щомісяця, з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, першої та третьої суботи щомісяця з 10 год. до 20 год.; на період весняних, осінніх, зимових канікул участь батька у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 визначити по три дні, на час оздоровлення влітку - за домовленістю батьків.
У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області, про зміну способу участі батька у спілкуванні з дітьми.
Зустрічну позовну заяву мотивовано тим, що рішенням Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440  визначено спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними без врахування всіх обставин справи та інтересів дітей. 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просила встановити такий порядок спілкування ОСОБА_1 з дітьми: із ОСОБА_3 два рази на місяць у вихідний день (суботу та неділю) за попередньою домовленістю між батьками із повідомленням ОСОБА_1 матері ОСОБА_2 не пізніше ніж за дві доби, за місцем проживання батька з 14 год. до 19 год.; під час весняних, осінніх, зимових канікул визначити по два дні за попередньою домовленістю між батьками із повідомленням матері не пізніше ніж за дві доби; на час оздоровлення влітку - за домовленістю батьків. Із ОСОБА_4 - два рази на місяць у вихідний день (субота або неділя) за попередньою домовленістю батьків із попередженням ОСОБА_2 не пізніше ніж за дві доби, з 10-00 год. до 13-00 год. у присутності матері ОСОБА_2
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2017 року у складі судді Чернишової Є. Ю. у задоволенні позову ОСОБА_1 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що права позивача не порушено та він не позбавлений можливості в майбутньому, за наявності об'єктивних підстав, захистити свої права. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про зміну способу участі батька у спілкуванні з дітьми, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 не довела, що визначений рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440 порядок та спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суперечить їхнім інтересам. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. 
Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дітей таким чином: з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, першої та третьої п'ятниці щомісяця з 19 год. до 15 год. першої та третьої неділі щомісяця, з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - першої та третьої суботи щомісяця з 10 год. до 20 год. 
На період весняних, осінніх, зимових канікул участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначити по три дні, та на час оздоровлення влітку - за домовленістю батьків.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Фастівського відділення поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області щодо перешкоджання ОСОБА_2 в його спілкуванні з дітьми. Мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, у зв'язку з чим батько має право на спілкування з дітьми та на участь у їх вихованні. Встановлений органом опіки та піклування графік спілкування батька з дітьми є обґрунтованим, справедливим і таким, що відповідає інтересам дітей.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її доводи 
У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати частково постанову апеляційного суду та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції за основу судового рішення взяв висновок органу опіки та піклування, який не містить інформації щодо розв'язання спору та стосується тільки питання встановлення порядку участі батька у вихованні дітей без погодження з нею та без врахування думки дитини. Крім того, позивачем не доведено того, що вона перешкоджає йому в побаченні з дітьми. Вирішуючи вказаний спір та визначивши спосіб участі батька у вихованні дітей, суд апеляційної інстанції порушив права дітей. В матеріалах справи відсутні документи про стан психічного здоров'я батька, довідка від нарколога та довідка про стан здоров'я батька, а також відсутні відомості щодо сплати аліментів.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
У березні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1., в якому він просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, оскільки воно прийнято при всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду
Ухвалою судді Верховного Суду від 17 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області, про зміну способу участі батька у спілкуванні з дітьмипризначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області, про зміну способу участі батька у спілкуванні з дітьмине були предметом перегляду суду апеляційної інстанції, тому рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2017 року колегією суддів в цій частині не переглядається.  
Судами попередніх інстанцій установлено, що 27 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року, розірвано (т. 1 а.с. 48-51).
У шлюбі у сторін народилися доньки: ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 42).
Відповідно до довідки про склад сім'ї від 04 березня 2017 року № 14, виданої головою ЖБК «Темп», ОСОБА_2 проживає разом з дітьми у квартирі АДРЕСА_1  (т. 1 а.с. 44).
Також встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440 визначений порядок та спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4, шляхом встановлення систематичних побачень ОСОБА_1 із малолітніми дітьми: із ОСОБА_3 першої та третьої п'ятниці щомісяця з 19 год. до 15 год. першої та третьої неділі щомісяця, із ОСОБА_4 - першої та третьої суботи щомісяця з 10 год. до 20 год. На період весняних, осінніх, зимових канікул участь батька у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 визначена по три дні, на час оздоровлення влітку - за домовленістю батьків (т. 1 а.с. 8).
Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради від 18 грудня 2017 року № 2618/17 рекомендовано за доцільне  визначити побачення ОСОБА_1 з ОСОБА_3 першої та третьої п'ятниці щомісяця з 19 год. по 15 год. першої та третьої неділі щомісяця, із ОСОБА_4 - першої та третьої суботи щомісяця з 10 год. до 20 год. На період весняних, осінніх, зимових канікул участь батька у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 визначено по три дні, на час оздоровлення влітку за домовленістю батьків (т. 1 а.с. 234-236).
Відповідно до довідки від 13 березня 2017 року № 01/01-11 ТОВ «Компанія «Конфіденційні телекомунікації України»  ОСОБА_1 працює на зазначеному підприємстві на посаді головного енергетика. Зазначене підприємство проводить стягнення аліментів з доходів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 починаючи з 01 листопада 2015 року. Заборгованості з виплати аліментів ОСОБА_2 не має (т. 1 а.с. 31). 
Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, позивач зазначав, що ОСОБА_2 перешкоджає йому у спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Судами встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Фастівського відділення поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції України в Київській області із заявами щодо перешкоджання ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Разом з тим колегія судді погоджується  з висновком суду першої інстанції щодо того, що відомості, зазначені заявником у поданих до правоохоронних органів заявах, не свідчать про їх реальне існування. Тобто поданням заяви або повідомлення про вчинення злочину особа висловлює своє суб'єктивне бачення ситуації, надає певні оціночні судження діям особи, якою, на думку заявника, вчинене правопорушення. У разі, якщо проведеною перевіркою не підтверджено ознак кримінального правопорушення, уповноважена службова особа складає мотивований висновок, який затверджує відповідний керівник, з приєднанням пояснень, рапортів тощо.
Зі змісту наданих позивачем висновків за результатом розгляду його заяв не вбачається жодного посилання на встановлення будь-якого факту перешкоджання з боку ОСОБА_2 у спілкуванні батька із дітьми (а.с.9-12).
Посилання у листі Фастівського міського голови від 13 січня 2017 року на невиконання ОСОБА_2 рішення Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440 судом є необґрунтованими, оскільки відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 27 грудня 2006 року № 13/20 (а.с. 107) комісія, заслухавши заяву ОСОБА_1 щодо невиконання ОСОБА_2 рішення від 28 жовтня 2016 року № 440, з'ясувавши певні обставини (дані щодо народження дітей, розірвання шлюбу між батьками, стягнення аліментів, наявність/відсутність заборгованості зі сплати аліментів, характеристика та житлово-побутові умови заявника), рекомендувала ОСОБА_1 для вирішення питання про визначення часу та порядку спілкування з дітьми звернутися до суду. Тобто будь-яких обставин та фактів, які б свідчили про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми та позбавляє його можливості брати участь у їх вихованні у спосіб, визначений рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440, не зазначено та не було встановлено.
Також колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що журнал реєстрації та обліку спілкувань та побачень дітей з батьком, заведений ОСОБА_2, не може свідчити про перешкоджання батьку у спілкуванні з дітьми (а.с. 53-54), оскільки відповідно до пункту третього рішення Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440 наголошено, що форми та методи спілкування визначаються заявниками, тобто батьками.
Таким чином, визначивши спосіб фіксування дати, часу та тривалості зустрічей батька з дітьми шляхом фіксування відповідних даних у журналі, сторони погодили це як засіб, направлений на досягнення певної мети - дотримання порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми відповідно до рішення Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440. Про погодження такого способу з обох сторін свідчить особистий підпис ОСОБА_1 у цьому журналі. Надалі ОСОБА_1 відмовився від такого способу, у зв'язку з чим 26 листопада 2016 року у журналі міститься запис «відмовився розписуватись, я не дала дітей». В даному випадку існування між сторонами неприязних стосунків утруднює погодження ними форм та методів спілкування із дітьми, однак це не свідчить про вчинення з боку ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні батька з дітьми та позбавлення його можливості брати участь у їх вихованні у порядку, визначеному висновком органу опіки та піклування.
Аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом, норми міжнародних правових актів та сімейного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також рішення судів попередніх інстанцій, колегія суддів дійшла таких висновків.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей 1989 року, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини. 
На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошується у практиці Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100).
Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов'язок не чинити цьому перешкоди.
Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Отже, обов'язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов'язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Згідно з частинами другою, третьою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.
Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.
При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування конкретних обставин справи.
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що немає підстав змінювати встановлений рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440 порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, оскільки він відповідає вимогам статті 158 СК України та підтриманий у судовому засіданні представником органу опіки та піклування.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1, апеляційний суд не надав належної оцінки тому, що рішення Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440 ОСОБА_2 не оскаржувала, вона погодилась з його змістом та виконувала його. Доказів того, що ОСОБА_2 чинила ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дітьми та участі в їх вихованні з часу прийняття рішення Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 440 від 28 жовтня 2016 року № 440 до моменту звернення ОСОБА_1 до суду із позовом, матеріали справи не містять. Разом з тим судовому захисту, що передбачає застосування міри державного примусу, підлягають лише порушені права, а не можливість їх порушення у майбутньому. 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК Українисуд касаційної інстанціїскасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права, тому це рішення необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.
Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року скасувати.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2017 року залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                              О. В. Білоконь  

                                                                                         Б. І. Гулько

                                                                                         Є. В. Синельников

                                                                                         Ю. В. Черняк