Постанова
Іменем України 
 
25 березня 2019 року
м. Київ
 
справа № 471/855/17-ц
 
провадження № 61-1721 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4; 
представник позивача - ОСОБА_5;
відповідач - ОСОБА_6;
представник відповідача - ОСОБА_7;
третя особа - Петропавлівська сільська рада Братського району Миколаївської області;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Прокопчук Л. М., Самчишиної Н. В., Царюк Л. М., 
ВСТАНОВИВ :
1.    Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до 
ОСОБА_6, третя особа - Петропавлівська сільська рада Братського району Миколаївської області, про визнання заповіту нікчемним.
Позовна заява мотивована тим, що 20червня 2017 року її батько - 
ОСОБА_8 склав заповіт на ім'я відповідача, який посвідчено секретарем Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області ОСОБА_9 за місцем проживання батька у зв'язку з його похилим віком. На підставі зазначеного заповіту ОСОБА_8 заповів ОСОБА_6 земельну ділянку площею 8,42 га у межах території Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько - ОСОБА_8 помер, після його смерті відкрилась спадщина на все його майно.
Зазначала, що в неї є сумніви, що при складанні заповіту на користь відповідача, батько діяв добровільно, без застосування психологічного тиску з боку відповідача.
Також вказала, що посвідчення заповіту не відповідає Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 
2011 року № 3306/5, а саме: дані про те, що заповіт вчинявся поза приміщенням органу місцевого самоврядування, зазначені не в посвідчувальному написі, а після підпису секретаря сільської ради та проставляння печатки. 
Крім того, заповіт складено власноруч секретарем сільської ради, то він має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом власноручно, а не за допомогою технічних засобів, тобто порушена норма частини другої статті 1248 ЦК України про те, що заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем.
Також, в посвідчувальному написі не зазначено «Заповіт записаний мною (прізвище, ініціали), за слів (прізвище, ім'я, по батькові заповідача); 
не зазначено «Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем (прізвище, ім'я по батькові заповідача)», не вказано, що дієздатність перевірено.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати посвідчений секретарем сільської радизаповіт від 20 червня 2017 року, складений її батьком - ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_6 нікчемним.   
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Братського районного суду Миколаївської області у складі судді Скарницької І. Б. від 17 жовтня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Встановлено нікчемність заповіту ОСОБА_8, посвідченого 20 червня 2017 року секретарем Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 29.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при посвідченні спірного заповіту секретарем сільської ради не дотримано вимог закону щодо порядку його посвідчення, а саме наявні дописки у заповіті щодо його складання за місцем проживання заповідача без застереження, а також відсутні належні докази реєстрації заповіту у журналі реєстрації нотаріальних дій, що є достатньою підставою для встановлення нікчемності заповіту, що узгоджується з положеннями статей 215, 1257 ЦК України.  
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Рішення Братського районного сулу Миколаївської області від 17 жовтня 2018 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивовано тим, щосуд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. У самому заповіті зазначено, що його зареєстровано в реєстрі за № 29. Із витягу реєстру нотаріальних дій органу місцевого самоврядування вбачається, що за № 29 зареєстровано посвідчення заповіту ОСОБА_8 Докази, які б спростували наданий витяг, у справі відсутні. Судом не виносилась письмова вимога відповідно до статті 8 Закону України «Про нотаріат» про надання оригіналу реєстру вчинення нотаріальних дій для огляду в судовому засіданні. Крім того, позивачем не надано доказів, згідно яким заповідач був позбавлений вільного волевиявлення при його складанні і що заповіт не відповідав його волі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судове рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неповно з'ясовані усі фактичні обставини справи, не досліджені та залишились без належної оцінки наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, а тому постанова суду апеляційної інстанції є незаконною та необґрунтованою, так як не взято до уваги факт існування неприязних стосунків між ОСОБА_6 та батьком, зокрема, застосування ОСОБА_6 до нього насилля та психологічного тиску, що встановлено під час розгляду справи. Також, згідно із повідомленням Братського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 06 липня 2018 року за період з 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 до Братського районного відділу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області надходило звернення голови Петропавлівської сільської ради ОСОБА_11 по факту незаконного зберігання вогнепальної зброї, за місцем проживання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 Крім того, працівниками поліції 21 грудня 2015 року до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за №2015000156 був зареєстрований рапорт начальника Братського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області капітана поліції Фабрикова І. В. по факту вчинення насильства в сім'ї мешканцем с. Петропавлівка Братського району Миколаївської області ОСОБА_6 відносно вітчима ОСОБА_8 
Також, копія витягу з реєстру вчинення нотаріальних дій органу місцевого самоврядування не містить інформації про місце вчинення нотаріальної дії, 
а саме: адреси, за якою відбувалось його посвідчення, оскільки посвідчення відбувалось вдома у ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2, зазначено лише «вдома», а також відсутня інформація про причини, через які дана нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Міститься лише запис про реєстрацію посвідчення заповіту ОСОБА_8 за реєстровим номером №29, що є порушенням пункту 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій органами місцевого самоврядування, в редакції 2016 року. Дописки та виправлення в тексті нотаріально оформлюваного документа 
не допускаються.
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу
У лютому 2019 року ОСОБА_6 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржуване судове рішення є законними та обґрунтованими. 
Зазначив, що в посвідчувальному написі оспорюваного заповіту запис про складання заповіту за місцем проживання заповідача, зробленого після печатки та підпису особи, яка його посвідчила без застережень, не свідчить про його нікчемність, оскільки заповіт складений у письмовій формі і посвідчений відповідною посадовою особою. Суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що заповіт ОСОБА_8 зареєстровано в реєстрі за № 29. 
Сумніви позивача, що батько, складаючи заповіт, діяв добровільно, оскільки у 2015 році мала місце конфліктна ситуація між відповідачем та батьком, є припущенням, оскільки існує значний розрив у часі між складанням заповіту - 2017 рік та конфліктною ситуацією - 2015 рік. 
Крім того, твердження позивача, що заповіт є нікчемним, оскільки в ньому не зазначено час доби, коли він складався, є хибним, оскільки нормативно- правовими актами не визначено, щоб у заповіті було зазначено час доби складання заповіту. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 28 січня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано її з суду першої інстанції. 
У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду. 
1.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. 
Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений наказом Міністерства юстиції України 
№ 3306/5 від 11 листопада 2011 року (далі - Порядок) визначено порядок посвідчення заповіту.
Так, у пункті 1.2. розділу I вищевказаного Порядку зазначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.
Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. 
В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії (пункти 2.1., 2.3. розділу II Порядку).
У пункті 1.4. розділу III Порядку зазначено, що посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, на підставі поданих сторонами доказів, оцінених належним чином, дійшов правильного висновку про те, що волевиявлення ОСОБА_8 спрямоване на передачу майна саме ОСОБА_6 та зафіксоване в оспорюваному заповіті від 20 червня 2017 року, було вільним та відповідало його волі. Доказів протилежного позивач у порядку статті 76 ЦПК України 
не надала, що є її процесуальним обов'язком. 
Зі змісту заповіту вбачається, що його складено у письмовій формі, із зазначенням дати, місця його складення та засвідчено гербовою печаткою.
Підпис ОСОБА_8 на тексті правочину засвідчений секретарем Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської областіОСОБА_9, яка мала повноваження відповідно до статті 1251 ЦК України, статті 37 Закону України «Про нотаріат», статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на вчинення нотаріальної дії - посвідчення заповіту.
Посилання у касаційній скарзі на те, що між ОСОБА_4 та відповідачем були неприязні відносини, а тому є підстави вважати сумнівною дійсну волю заповідача ОСОБА_8 на заповідання свого майна відповідачу, 
є безпідставними, так як докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України), належність та допустимість доказів має суттєве значення при доведенні конкретних обставин справи і саме на час вчинення процесуальної дії. 
Доводи касаційної скарги про те, що аналізуючи текст оспорюваного заповіту на предмет відповідності нормам законодавства щодо його форми та порядку посвідчення, можна дійти висновку щодо наявності численних суттєвих порушень є безпідставними, оскільки такі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції, висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
Д. Д. Луспеник
 
Ю. В. Черняк