ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року 
м. Київ
Справа №  904/1733/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючий), Пількова К.М. і Селіваненка В.П., 

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "МАГНАТ"
на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2018 (головуючий суддя Новікова Р.Г.)
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2018 (головуючий Антонік С.Г., судді: Дармін М.О. і Іванов О.Г.)
у справі № 904/1733/18
за позовом фізичної особи-підприємця Гусака Олега Анатолійовича (далі - Підприємець)
до товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "МАГНАТ" (далі - Товариство) 
про стягнення заборгованості в розмірі 309 718,41 грн.
За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Підприємець звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства про стягнення заборгованості за надані експедиційні комісійні послуги відповідно до договору від 03.06.2014 № Е-0614 (далі - Договір) у розмірі 309 718,41 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору Підприємець надав Товариству послуги на загальну суму 1 815 530,83 грн. У свою чергу, Товариство не в повному обсязі розрахувалось з Підприємцем за фактично надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 309 718,41 грн.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2018, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2018, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь Підприємця заборгованість у розмірі 150 405,16 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 256,08 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення суми боргу в розмірі 159 313,25 грн. відмовлено.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що підписанням Товариством акта здачі-приймання робіт від 31.05.2015 № 31/05 на суму 150 405,16 грн. підтверджено надання послуг Підприємцем.  Разом з тим, відмовляючи частково у задоволенні позовних вимог, суди послались на те, що акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.04.2015 № 30/04 зі сторони Товариства підписаний неуповноваженою особою, про що Підприємець не міг не знати.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Товариство звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що 
- Договір є недійсним, оскільки Товариством було надіслано Підприємцю повідомлення про розірвання Договору;
- Підприємець не мав права на укладення Договору з Товариством, оскільки такий договір суперечить вимогам Податкового кодексу України (далі - ПК України);
- надані Підприємцем акти виконаних робіт (послуг) є підробленими.
Підприємець подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Розпорядженням в.о. заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 02.05.2019 № 29.3-02/433 у зв`язку з відпусткою судді Львова Б.Ю. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 904/1733/18, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакової І.В. (головуючий), Пількова К.М. і Селіваненка В.П. 
Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що 03.06.2014 Товариством (замовник) та Підприємцем (виконавець) був укладений Договір, за умовами якого виконавець зобов`язується за дорученням замовника за винагороду виконувати послуги, здійснювати юридичні та інші дії, спрямовані на пошук замовлень та організацію перевезень вантажним транспортом замовника, організацію послуг з інформаційного пошуку потенційних споживачів транспортних послуг замовника, експедирування вантажів за дорученням замовника.
Відповідно до пункту 1.2 Договору виконавець протягом строку дії Договору за винагороду зобов`язується виконувати послуги або здійснювати доручення на наступних істотних умовах:
- виконавець проводить переговори з потенційними споживачами транспортних послуг замовника, надаючи споживачам усю інформацію про замовника та умови здійснення транспортних перевезень;
- сприяє укладенню замовником угод з надання транспортних послуг;
- узгоджує із замовником кожне замовлення транспортних послуг та супроводжує інформаційно упродовж всього маршруту;
- узгоджує із замовником та споживачами істотні умови, які впливають на виконання транспортних послуг;
- за дорученням замовника здійснює експедирування вантажів, отримання транспортної документації;
- організовує групові або індивідуальні відправлення вантажів, а також компонування партій товару або збірних вантажів.
Згідно з пунктом 1.3 Договору виконавець не укладає договір з третіми особами від свого імені за рахунок замовника.
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що виконавець зобов`язується:
- враховувати та зберігати всі (фінансові, комерційні та інші) інтереси змовника;
- передавати всю інформацію про потенційних споживачів послуг замовника оперативно та сприяти укладенню угод; 
- не укладати від свого імені договори на транспортні послуги або транспортне експедирування вантажів;
- виконувати директиви замовника щодо умов замовлень транспортних послуг та розрахунків за них;
- негайно інформувати замовника про зміну умов замовлень транспортних послуг або про обставини, які впливають на їх виконання;
- не укладати з третіми особами аналогічних договорів або договорів, тотожних предмету цього договору;
- в узгоджені сторонами строки надавати замовнику звіти про виконання договору;
- сприяти замовнику в проведенні переговорів з третіми особами та брати участь в узгодженні умов угод.
Відповідно до пунктів 3.1 та 3.5 Договору передбачено за підсумками затвердження замовником звіту про виконання доручення і  за сприяння в укладенні договорів з надання транспортних послуг споживачам виконавцю сплачується винагорода в розмірі 14% від суми виконаних замовником послуг. Факт виконання послуг оформлюється двостороннім актом.
Згідно з пунктом 6.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2014. Строк дії продовжується автоматично на один наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не повідомить іншу про відмову від Договору за 10 днів до дати припинення його дії.
Листом від 16.12.2014 № 11 Товариство повідомило Підприємця про відмову від Договору, строк дії якого закінчувався 31.12.2014.
При цьому в матеріалах справи наявні акти здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.04.2015 № 30/04 на суму 159 313,25 грн. та від 31.05.2015 № 31/05 на суму 150 405,16 грн. 
Акт здачі-приймання  робіт (надання послуг) від 30.04.2015 № 30/04 на суму                 159 313,25 грн. підписаний та узгоджений від імені замовника директором Товариства ОСОБА_1 , який засвідчений печаткою Товариства. У свою чергу, акт здачі-приймання  робіт (надання послуг) від 31.05.2015 № 31/05 підписаний та узгоджений від імені замовника директором Товариства ОСОБА_2 , який засвідчений печаткою Товариства.
04.08.2017 Підприємець звернувся до Товариства з претензією, в якій просив оплатити суму боргу, яка виникла на підставі Договору та актів здачі-приймання робіт (надання послуг) за 2015 рік. Претензія отримана Товариством, згідно з даними сайту Укрпошти, 15.08.2017. Строк оплати заборгованості, визначений Підприємцем у претензії, - не пізніше 15 днів після отримання претензії. Вказана претензія залишена Товариством без задоволення.
Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення заборгованості за надані експедиційні комісійні послуги відповідно до Договору в розмірі 309 718,41 грн.
Приймаючи рішення у справі, суди виходили з того, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння  відмова  від  виконання зобов`язання  або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням,  проведеним належним чином.
Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно із статтею 929 ЦК України, статтями 306, 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Судами встановлено, що сторонами було підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.05.2015 № 31/05, згідно з яким вартість наданих послуг становить 150 405,15 грн. Вказаний акт підписаний Підприємцем та директором Товариства ОСОБА_2 
Таким чином, факт надання послуг на суму 150 405,15 грн. суди визнали таким, що відповідає фактичним обставинам даної справи та є доведеним належними і допустимими доказами.
Водночас  акт здачі-приймання робіт від  30.04.2015 № 30/04 на суму 159 313,25 грн. визнаний судами як неналежний доказ надання послуг Підприємцем, оскільки він підписаний ОСОБА_1 як директором Товариства, при цьому згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.04.2015 та на 01.05.2015 ОСОБА_1 була директором Товариства з 28.11.2013 до 14.04.2015, а починаючи з 15.04.2015 директором Товариства був ОСОБА_2 
Отже, на дату підписання акта від 30.04.2015 № 30/14 директором Товариства був ОСОБА_2 , який і мав право підписувати вказаний акт.
Що ж до доводів Товариства про те, що Договір суперечить вимогам ПК України, оскільки Підприємець не має права на здійснення своєї діяльності без переходу на іншу групу оподаткування та є недійсним, тому що Товариством було надіслано повідомлення про розірвання Договору, то вони були відхилені судами з підстав презумпції правомірності правочину відповідно до статті 204 ЦК України.
Крім того, пунктом 3.4 Договору сторони погодили, що факт виконання послуг повинен бути оформлений двостороннім актом. У свою чергу, Товариство підписало акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.05.2015 № 31/05, в якому міститься посилання на Договір, а тому фактично прийняло послуги, надані Товариством, тобто Товариство вчинило дії, які свідчать про визнання ним продовження дії Договору.
Також судами було відхилено посилання Товариства на те, що останнє звернулось до правоохоронних органів із заявою про підробку актів здачі-приймання робіт (надання послуг) за господарськими операціями, які є предметом розгляду у даній справі, оскільки обставини, які будуть встановлені у кримінальному проваджені, будуть доказами, що стануть відомі сторонам справи лише при винесенні судом вироку і за своєю правовою природою можуть бути підставою для перегляду рішення у даній справі за нововиявленими обставинами та не є підставою для відмови у задоволені позову.
За таких обставин суди дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки Підприємцем доведено несвоєчасність виконання грошових зобов`язань зі сторони Товариства за Договором, а Товариство вказаних обставин належними та достатніми доказами не спростувало. Поряд з цим Підприємець не довів належними та допустимими доказами наявності зі сторони Товариства невиконання зобов`язань з оплати наданих Підприємцем послуг за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.04.2015 № 30/04.
Посилання в касаційній скарзі на  те, що: Договір є недійсним, оскільки Товариством було надіслано Підприємцю повідомлення про розірвання Договору; Підприємець не мав права на укладення Договору з Товариством, оскільки такий договір суперечить вимогам ПК України; надані Підприємцем акти виконаних робіт (послуг) є підробленими, - не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами судів попередніх інстанцій.
Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами були прийняті рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.
У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "МАГНАТ" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2018 у справі № 904/1733/18 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                             І. Булгакова

Суддя                                                                                                            К. Пільков 

Суддя                                                                                                            В. Селіваненко