Постанова
Іменем України 
04 квітня  2019 року
м. Київ
справа № 160/2777|17
провадження № 51-6979км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 , 
прокурора                                                               ОСОБА_5 , 
засудженого                                                           ОСОБА_6 ,
захисника                                                               ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 року в кримінальному провадженні № 12017220190000976 щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, жителяАДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 156 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду –без змін.
Згідно з вироком місцевого суду, ОСОБА_6 23 серпня 2017 року о 16:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на задоволення своєї статевої пристрасті, під приводом пригостити фруктами малолітню ОСОБА_9 , завів її до будинку за місцем свого мешкання за адресою  АДРЕСА_1 , вчинив розпусні дії щодо ОСОБА_9 .
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції суддя, не врахувавши того, що він страждає психічним захворюванням, належним чином не роз`яснив йому наслідки розгляду провадження за ч. 3 ст. 349 КПК України та не з`ясував добровільності його позиції. Звертає увагу на неналежне виконання адвокатом своїх обов`язків щодо його захисту. Крім того вказує про те, що потерпіла не була допитана у судовому засіданні. Вказує про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає про те, що злочин, за який його засуджено, він не вчиняв, зізнавальні показання дав під фізичним та психологічним тиском працівників правоохоронних органів та захисника.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 
підтримали подану касаційну скаргу, просили її задовольнити, скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.  
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою, просила залишити її без задоволення, а судові рішення –без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
Відповідно до ст. 349 КПК Українисуд має право визначити обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження. Як передбачено частиною третьою вказаної статті, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку.
Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України. 
Як убачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , було розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПКУкраїни.
Проте, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суддя місцевого суду хоч і зазначив про можливість здійснити розгляд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, вказавши про неможливість оскарження відповідних обставин в апеляційному порядку, проте під час допиту в суді першої інстанції не впевнився, що обвинувачений правильно розуміє висунуте прокурором обвинувачення, тобто не переконався, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин із врахуванням того, що у ОСОБА_6 згідно з висновком експерта діагностовано легку розумову відсталість з емоційно-вольовими порушеннями (а.п. 141), а відповідно до довідки Дергачівської центральної районної лікарні встановлено дебільність помірно виражену (а. п. 59), й прийняв рішення про розгляд провадження без дослідження доказів.
При розгляді апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 суд на вказані порушення закону уваги не звернув, чим порушив вимоги ст. 370 КПК України.
Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 .
У зв`язку з вказаним істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства, передбаченим ч. 1 ст. 412 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки доводам касаційної скарги в іншій частині.
При новому розгляді суду необхідно врахувати наведене, справу розглянути відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення. 
Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема, рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_6 , з метою попередження ризику його переховування від суду, оскільки він не може не усвідомлювати імовірність повторного визнання його вини за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, враховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК України, та обмежені можливості щодо повноцінного розгляду і вирішення цього питання в межах процедури касаційного перегляду, Верховний Суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_6 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення зазначеного питання судом першої інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 діб. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив: 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в  суді першої інстанції.
ОСОБА_6 залишити під вартою до проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб (до 02 червня 2019 року).
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й  оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                      ОСОБА_3