Постанова
Іменем України
13 березня 2019 року
м. Київ
справа №761/12910/16-ц
провадження №61-26443св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, треті особи: об'єднана профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, про скасування вимоги виборного органу про розірвання трудового договору, за касаційною скаргою Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року у складі судді Притули Н. Г.   та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 серпня   2017 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., 
Шкоріної О. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_3,,
відповідач - Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення
треті особи: об'єднана профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України,
представник об'єднаної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення -Панамаренко Дмитро Миколайович,
представник Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України - Казнадій Вячеслав Васильович,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.   У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, (далі - Профспілка Концерну РРТ) треті особи: об'єднана профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (далі - Об'єднана профспілка), у якому просив скасувати вимогу виборного органу Профспілки Концерну РРТ від 14 березня 2016 року про розірвання трудового договору з генеральним директором Концерну РРТ ОСОБА_1  
2.   Позовна заява мотивована тим, що 21 березня 2016 року голова Профспілки Концерну РРТ звернувся до Голови Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України з вимогою про розірвання трудового договору генеральним директором Концерну РРТ ОСОБА_1
3.   Позивач ОСОБА_1 не погоджується із зазначеною вимогою, оскільки вимога підписана лише головою профкому, хоча у відповідності до положень статті 45 та статті 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» це рішення має бути колегіальним.
4.   Позивач зазначав, що відповідач не є професійною спілкою, до якої входять працівники Концерну РРТ, створена 16 квітня 2015 року і зареєстрована в м. Бориспіль повул. Київський шлях,1/37, однак у 
м. Бориспіль Концерн не має жодних структурних підрозділів. Відповідач не пропонував ввійти до Об'єднаної профспілки.
5.   Посилаючись на те, що відповідач - Профспілка Концерну РРТ не є стороною колективного договору, підписаного між Концерном РРТ та Об'єднаною профспілкою, тому не мав права звернутись із вимогою, позивач просив позов задовольнити.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ
6.   Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 
2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 
09 серпня 2017 року, позов задоволено частково.
7.   Визнано протиправним вимогу виборного органу Профспілки Концерну РРТ від 19 лютого 2015 року про розірвання трудового договору з генеральним директором Концерну РРТ ОСОБА_1 Вирішено питання розподілу судових витрат.
8.   Судові рішення мотивовані тим, що відповідач не мав передбаченого законом права на внесення вимоги про розірвання трудового договору з позивачем, оскільки не є первинною профспілковою організацією Концерну, не приймала участі у погодженні та підписанні колективного договору, в подальшому після створення та легалізації не ввійшла до Об'єднаної профспілки, вимога прийнята не виборним органом первинної профспілкової організації.
 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ 
9.   У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Профспілка Концерну РРТ просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.
10.   Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач утворений та легалізований відповідно до норм та положень чинного законодавства, що також встановлено і в судовому розгляді у справі 810/4731/15 за адміністративним позовом Об'єднаної профспілки та Первинної профспілкової організації Концерну РРТ до Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, третя особа - Профспілка Концерну РРТ, про визнання протиправним та скасування наказу, під час якого суди трьох інстанцій дійшли висновку про те, що обставини, на які позивачі вказують в обґрунтування позовних вимог (що лише позивачі є профспілковими організаціями, які мають право представляти інтереси працівників підприємства; про неможливість захищати інтереси працівників - засновників нової профспілки; тощо) є незаконними.
11.   Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2017 року поновлено Профспілці Концерну РРТ строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.
12.   15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
13.   Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
14.   Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення 
змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи інших учасників справи
15.   Інші учасники справи не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
16.   ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
17.   Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
18.   Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
19.   Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
20.   Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
21.   Суд установив, що розпорядженням прем'єр-міністра України 
від 30 липня 2015 року ОСОБА_1 призначено генеральним директором Концерну РРТ.
22.   Згідно наказу Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 05 серпня 2015 року вважається, що 
з 17 серпня 2015 року ОСОБА_1 приступив до виконання обов'язків генерального директора Концерну РРТ відповідно до укладеного між ним та Адміністрацією Держспецзв'язку та захисту інформації України контракту від 30 липня 2015 року на термін з 17 серпня 2015 року по 16 серпня 
2016 року включно.
23.   21 березня 2016 року на адресу Адміністрації Держспецзв'язку на підставі статті 45 КЗпП України та статті 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» надійшла вимога Профспілки Концерну РРТ, яка зареєстрована за адресою: Київська область, 
м. Бориспіль, вул. Київський шлях,1/37 кв. 4 про розірвання трудового договору з генеральним директором Концерну РРТ ОСОБА_1 Вимога була прийнята на засіданні профспілкового комітету Профспілки Концерну РРТ, що підтверджено протоколом від 14 березня 2016 року.
24.   У вимозі зазначено ряд порушень, які були вчинені на думку відповідача ОСОБА_1, як керівником Концерну РРТ.
25.   Зокрема, станом на 14 березня 2016 року працівникам Концерну РРТ не виплачено частину заробітної плати за друге півріччя 2015 року та січень-лютий 2016 року, а загальна заборгованість по підприємству складає 
5 500 000 грн; затримується перерахування членських внесків на рахунок Професійної спілки Концерну РРТ, жодних перерахувань здійснено не було; не відбувається відрахувань коштів Профспілці на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу; безпідставно звільнені з посад директор департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну РРТ ОСОБА_6 та провідний інженер відділу з контролю за використанням державної власності Концерну РРТ ОСОБА_7, які поновлені на посадах рішеннями судів; ОСОБА_1 умисно здійснюється перешкоджання діяльності профспілки - не допущені до робочих місць працівники профспілки; ОСОБА_1 в порушення частини першої статі 45 КЗпП України не надав інформації до професійної спілки; ОСОБА_1 не забезпечив профспілку приміщенням з усім необхідним обладнанням, зв'язком, опаленням, освітленням, прибиранням, транспортом, охороною; ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 безпідставно відмовлено в оплаті коштів за листками непрацездатності; ОСОБА_6 в день звільнення не було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення, яка передбачена Колективним договором; не вжито жодних заходів щодо проведення попереднього та періодичного медичних оглядів працівників Концерну РРТ; ОСОБА_6 не забезпечено безпечні умови праці внаслідок чого вона отримала отруєння парами бензину в зв'язку з чим розпочато кримінальне провадження; в 
2004 році ОСОБА_1 привласнив державні кошти в розмірі 567 307 грн.
26.   У подальшому, Профспілка Концерну РРТ на засіданні, що відбулось 
24 жовтня 2016 року, прийняла рішення про скасування вимоги 
від 14 березня 2016 року про розірвання трудового договору з ОСОБА_1
27.   Згідно зі статтею 45 КЗпП України на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
28.   Якщо власник або уповноважений ним орган, або керівник, стосовно якого пред'явлено вимогу про розірвання трудового договору, не згоден з цією вимогою, він може оскаржити рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) до суду у двотижневий строк з дня отримання рішення. У цьому разі виконання вимоги про розірвання трудового договору зупиняється до винесення судом рішення.
29.   У разі, коли рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) не виконано і не оскаржено у зазначений строк, виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) у цей же строк може оскаржити до суду діяльність або бездіяльність посадових осіб, органів, до компетенції яких належить розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи, організації.
30.   Пунктом 9 статті 247 КЗпП України передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації приймає рішення про вимогу до власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», законодавство про працю, не виконує зобов'язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори.
31.   Правове становище професійних спілок, їх статус та повноваження регулюються Кодексом законів про працю України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
32.   Працівники мають право, зокрема, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку. Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»та статутом професійної спілки (стаття 2, частини перша, друга статті 246 Кодексу законів про працю України).
33.   Права професійних спілок, їх об'єднань визначаються Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами (стаття 244 Кодексу законів про працю України).
34.   За змістом частини першої статі 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.
35.   Правові й організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними врегульовано Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».
36.   Встановлені цим Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, і на роботодавців, організації роботодавців та їх об'єднання.
37.   Встановивши, що на час вирішення справи по суті, судом оспорювана вимога про розірвання контракту скасована, суд прийшов висновку про задоволення позову, оскільки відповідач не є первинною профспілковою організацією Концерну, не приймала участі у погодженні та підписанні колективного договору, в подальшому після створення та легалізації не ввійшла до Об'єднаної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення, вимога прийнята не виборним органом первинної профспілкової організації, тому не мав законом передбаченого права на внесення вимоги про розірвання трудового договору з позивачем.
38.   Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погодився.
39.   Проте колегія суддів вважає на необхідне вказати таке.
40.   Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
41.   Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
42.   Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (частина перша статті 5 ЦПК України).
43.   Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
44.   Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
45.   Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.   
46.   Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права.   
47.   Погоджуючись з рішення  суду першої інстанції, апеляційний суд на вказане уваги не звернув та не врахував, щопредмет спору відсутній, оскільки вимога від 14 березня 2016 року про розірвання трудового договору з ОСОБА_1, про скасування якої заявлено позивачем, скасована органом, який її видав та за таких обставин не перевірив наявності підстав для закриття провадження у справі.  
48.   Крім того, у порушення вимог статей 303, 304, 315 ЦПК України в редакції, чинній на момент перегляду справи апеляційним судом, суд апеляційної інстанції не перевірив доводи апеляційної скарги про те, що відповідач утворений та легалізований відповідно до норм та положень чинного законодавства, що також підтверджено судовим рішенням у справі  810/4731/15.
49.   ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
50.   У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.
51.   Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
52.   За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду  не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.   Касаційну скаргу Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення Шевченківського районного суду 
м. Києва задовольнити частково.
2.   Ухвалу  Апеляційного суду м. Києва від 09 серпня   2017 року скасувати.
3.   Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                         В. С. Висоцька
 
Судді                                                                                                     А. О. Лесько
 
    С. Ю. Мартєв
 
    В. В. Пророк  
 
                                                                                                                        І.М. Фаловська