ПОСТАНОВА
Іменем України

26 квітня 2019 року          
Київ
справа №812/850/17
адміністративне провадження №К/9901/20275/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шарапи В.М., 
суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2017 року у складі судді Кисельової Є.О. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Сіваченка І.В. (головуючий), суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О. у справі за позовом ОСОБА_2 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі -ТУ ДСА України в Луганській області) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, - 
ОПИСОВА ЧАСТИНА          
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
1. У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просив: 
1.1 визнати неправомірною відмову начальника ТУ ДСА України в Луганській області щодо доплати вихідної допомоги у розмірі 7-ми місячних суддівських винагород за останньою посадою судді місцевого суду та доплати за перебування на адміністративній посаді на час прийняття відставки судді;
1.2 зобов'язати начальника ТУ ДСА України в Луганській області доплатити вихідну допомогу у розмірі 7-ми місячних суддівських винагород за останньою посадою у зв'язку з відставкою судді та доплатити за перебування на адміністративній посаді на час прийняття відставки судді на загальну суму 212800,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 грудня 2016 року його було відраховано із штату судді Артемівського районного суду м. Луганська у зв'язку із звільненням з посади судді відповідно поданої заяви про відставку, яка була подана до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) під час дії Закону України від 7 липня     2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VI). Згідно статті 136 цього Закону судді, який вийшов у відставку виплачується вихідна допомога у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою. Тому станом на січень 2011 року при наявному стажі роботи на посаді судді 30 років він набув право як на відставку судді, так і право на одержання вихідної допомоги в розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.
2. Луганський окружний адміністративний суд постановою від 3 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від    18 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовив.
2.1 При цьому суди виходили з того, що при вирішенні питання щодо наявності у судді, який пішов у відставку, права на отримання вихідної допомоги, слід керуватися нормами закону, який врегульовує спірні відносини, у редакції, чинній на дату прийняття рішення про звільнення судді у відставку. Станом на дату звільнення позивача з посади, були відсутні, передбачені Законом №2453-VI, підстави для виплати вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовив у задоволенні позову.
3. Судами попередніх інстанцій встановлено:
3.1 З вересня 1980 року по 21 червня 1982 року ОСОБА_2 працював народним суддею Жовтневого районного суду міста Луганська.
3.2 З 21 червня 1982 року по 26 грудня 2016 року працював суддею Артемівського районного суду міста Луганська, був обраний на посаду заступника голови суду та головою цього суду. 
3.3 26 серпня 2016 року позивач подав заяву про відставку до ВРЮ. 
3.4 Наказом виконуючого обов'язки голови Артемівського районного суду міста Луганська №8-ос від 26 грудня 2016 року на підставі рішення ВРЮ №3287/0/15-16 від 19 грудня 2016 року ОСОБА_2 був відрахований зі штату суддів Артемівського районного суду міста Луганська у зв'язку із звільненням з посади судді відповідно до поданої заяви про відставку. 
3.5 У рішеннях судів попередніх інстанцій зазначено і зроблено висновок, що заяву про відставку подано до ВРЮ під час дії Закону №2453-VI. Відповідно до частини першої статті 109 Закону №2453-VI, у редакції від 7 липня 2010 року із внесеними змінами, згідно із Законом України від 2 грудня 2010 року № 2756-VI, передбачалось, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, має право подати заяву про відставку. Згідно статті 136 цього ж Закону встановлювалось, що суддя, який вийшов у відставку виплачується вихідна допомога у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за основною посадою.
3.6 28 лютого 2017 року позивач звернувся із заявою до начальника ТУ ДСА України в Луганській області з проханням доплатити вихідну допомогу до розмірів 10 місячних суддівських винагород.
3.7 25 березня 2017 року ТУ ДСА України в Луганській області повідомила, що на час прийняття рішення ВРЮ від 19 грудня 2016 року №3287/0/15-16 про звільнення з посади судді ОСОБА_2 у зв'язку з поданням заяви про відставку, частиною першою статті 143 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII) судді, який вийшов у відставку, було передбачено виплату вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. На підставі наказу в.о. голови Артемівського районного суду м. Луганська від 26 грудня 2016 №8-ОС "Про відрахування зі штату Артемівського районного суду м. Луганська судді ОСОБА_2" ТУ ДСА України в Луганській області у повному обсязі здійснило остаточний розрахунок, зокрема, була нарахована й виплачена вихідна допомога у зв'язку з відставкою у розмірі 3 місячних суддівських винагород.
3.8 Не погоджуючись із відмовою відповідача у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
4. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати зазначені судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.  
На обґрунтування касаційної скарги позивач зазначив, що суди попередніх інстанцій не дослідили всі наявні у справі докази, що спричинило невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. 
5. Відповідач відзив на касаційну скаргу не подав.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
6. Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року).
6.1 Частина четверта статті 11. Рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом
4. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
6.2 Стаття 69. Поняття доказів
1. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
6.4 Стаття 86.    Оцінка доказів
1. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
2. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.
3. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
6.5 Стаття 159.    Законність і обґрунтованість судового рішення
1. Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
7. Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
8. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).
9. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
10. Відповідно до частин першої - третьої статті 159 КАС України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
11. Суд першої інстанції у справі, що розглядається в описовій частині судового рішення зазначив, що « 9 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до голови Апеляційного суду Одеської області та голови Державної судової адміністрації України із заявою, в якій просила здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, відповідно до пункту 9 статті 126 Конституції України та статті 109 Закону №2453-VI «Про судоустрій та статус суддів».
12. Скаржник, звертаючись до суду з касаційною скаргою, зазначає, що зазначені обставини не мають ніякого відношення до даної справи.
13. Колегія суддів погоджується з таким твердженням скаржника, оскільки наведені обставини щодо дати звернення з заявою, особи, яка подала заяву та особа, якій вона адресована - не відповідають обставинам справи зазначеним судами першої та апеляційної інстанцій, які встановлені на основі наявних в матеріалах справи доказах.
14. Крім того, суд першої інстанції, в мотивувальній частині судового рішення, зазначив, що в даному випадку до спірних відносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (16.07.2015 року).
15. У той же час, у судових рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій зазначено, що позивач був звільнений із займаної посади 19 грудня 2016 року на підставі рішення, прийнятого ВРЮ.
16. За таких обставин, суд першої інстанції належним чином не з'ясував коли був звільнений позивач, на підставі якого рішення і як наслідок, які нормативно - правові акти мають буди застосовані у такому випадку.
17. У порушення вимог статті 195 КАС України на зазначені обставини не звернув і суд апеляційної інстанції.
18. Таким чином, судами попередніх інстанцій при прийнятті судових рішень допущені порушення норм процесуального права, а саме, статей 11, 69-71, 86, 159 КАС України  (у редакції чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень), які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мали значення для правильного вирішення спору.
19. Ураховуючи те, що в силу вимог статті 341 КАС України (у редакції, що діє з           15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати та досліджувати обставини, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, колегія суддів приходить до висновку, що за таких обставин рішення судів підлягають скасуванню, а справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
20. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
21. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року по справі № 812/850/17скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
22. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді                                                                                                           В.М. Бевзенко 

                                                                                                          Н.А. Данилевич