Постанова
Іменем України                                       
 
20 лютого 2019 року 
 
м. Київ
 
справа № 753/14716/15-ц
 
провадження № 61-9575св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2,
відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»               (у подальшому назву змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») на рішення Дарницького районного суду міста Києва, у складі судді Даниленка В. В., від 26 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., 
Махлай Л. Д., Лапчевської О. Ф., від 06 вересня 2016 року.
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - 
АТ «Приватбанк», банк) про захист прав споживачів, стягнення коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 травня 2013 року між сторонами у м. Ялта, Автономна Республіка Крим, був укладений договір банківського вкладу № SAMDN80000735204602, відповідно до умов якого він передав банку грошові кошти у розмірі 12 тис. доларів США терміном до 16 червня 2013 року зі сплатою 6% річних на банківську карту позивача. Відповідно до пунктів 7, 15 договору його дія щомісячно продовжувалась. У березні 
2014 року видана позивачу банківська картка була заблокована банком, тому у червні 2015 року позивач заявив про небажання подальшої пролонгації договору і зажадав повернення депозитного вкладу. Проте банк гроші не повернув.
 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з 
АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь депозитний вклад у розмірі 
12 тис. доларів США, відсотки за період з 17 березня 2014 року по 07 серпня 2015 року у розмірі 940,93 доларів США, 20 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дарницькогорайонного суду міста Києва від 26 квітня 
2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з 
АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу у розмірі 12 тис. доларів США та проценти за період з 17 березня 2014 року 
по 07 серпня 2015 року у розмірі 940,93 доларів США. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами укладання між сторонами договору депозитного вкладу. Припинення діяльності відокремлених підрозділів банку не є підставою для невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, до того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а юридична особа - АТ КБ «ПриватБанк».
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
 
Рішенням Апеляційного міста Києва від 06 вересня 2016 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено у частині визначення розміру процентів. Стягнуто з 
АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 проценти за період 
з 17 березня 2014 року по 07 серпня 2015 року у розмірі 892,28 доларів США. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції у частині стягнення суми банківського вкладу, зазначивши при цьому, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» має нести відповідальність за своєчасне виконання зобов`язань перед позивачем.Змінюючи розмір відсотків, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до пункту 12 договору, якщо вкладник вимагає розірвати договір, а один місяць з дати його пролонгації не сплив, банк повертає проценти за ставкою «на вимогу» за фактичну кількість днів з дати останньої пролонгації до дня розірвання договору.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк»просить скасувати оскаржені судові рішення у частині задоволення позову та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять належним чином завіреної копії договору банківського вкладу. Позивач не надав квитанцію про внесення грошових коштів на депозитний рахунок. Суди не взяли до уваги загальновідомий факт, який не потребує доказування, що на території Автономної Республіки Крим орган країни-окупанта за рахунок майна відповідача здійснює виплати вкладникам 
АТ КБ «ПриватБанк» на підставі оригіналів документів, тому відсутність у позивача оригіналу договору та квитанції може свідчити про отримання ним такої виплати.
 
В іншій частині рішення суду першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України касаційному перегляду не підлягають.
 
Короткий зміст відзиву (заперечення) на касаційну скаргу
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.
 
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» 
(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
21 лютого 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
16 травня 2013 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» у м. Ялта, Автономна Республіка Крим, було укладено договір банківського вкладу 
№ SAMDN80000735204602, відповідно до умов якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 12 тис. доларів США терміном до 16 червня 2013 року зі сплатою 6% річних на банківську карту вкладника. 
 
Відповідно до пунктів 7, 15 договору банківського вкладу від 16 травня 
2013 року його дія щомісячно продовжувалась. 
 
У червні 2015 року позивач звернувся до банку із повідомленням про те, що у березні 2014 року видана позивачу банківська картка була заблокована банком, тому заявив про небажання подальшої пролонгації договору, його розірвання і повернення депозитного вкладу (а. с. 8).
 
Відповідно до довідки від 23 квітня 2015 року № 5033, виданої Дарницьким районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, ОСОБА_2 підтвердив своє місце перебування у місті Києві (а. с. 11).
 
Відповідно до наданої відповідачем та завіреної суддею першої інстанції виписки з депозитного рахунку ОСОБА_2 на рахунку у банку перебувають належні позивачу грошові кошти у розмірі 12 тис. доларів США. За період з 16 травня 2013 року до 07 березня 2014 року банк сплатив позивачу проценти за користування вкладом у розмірі 529,60 доларів США (а. с. 91).
 
Суди встановили, що відповідач не виконав зобов'язання за договором банківського вкладу та грошові кошти позивачу не повернув, мотивуючи це окупацію території АР Крим (а. с. 9).
 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. 
 
Частиною першої статті 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
Статтею 1064 ЦК України установлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка та залишок грошових коштів на рахунку на момент пред'явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред'явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред'явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.
 
Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України                 від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
 
Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (втратила чинність 
01 листопада 2018 року), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний       час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним 
підписом САБ.
 
Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди повинні встановити факт укладення відповідного договору, з'ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.
 
Судове рішення має бути обґрунтовано належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.
 
Вирішуючи спір, апеляційний суд зазначив, що позивачем на підтвердження укладення спірного депозитного договору подано копію довідки-витягу з депозитного рахунку ОСОБА_2 (завірену суддею першої інстанції), відповідно до якої на його рахунках у банку перебувають належні йому грошові кошти у розмірі 12 тис. доларів США.
 
Оригінал квитанції на підтвердження внесення позивачем до банку суми вкладу у матеріалах справи відсутній та судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не досліджувався. Також відсутні відомості про дослідження судами оригіналу договору банківського вкладу від 16 травня 2013 року № SAMDN80000735204602.
 
Частинами третьою та четвертою статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
 
За змістом частини другої статті 59 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції), обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
 
Відповідно до частини другої статті 64 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.
 
Апеляційний суд не сприяв усебічному та повному дослідженню доказів, не роз'яснив сторонам права на подання належних та допустимих доказів, зокрема оригіналу договору банківського вкладу, оригіналу квитанцій чи іншого документа, який відповідав вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, про внесення коштів на виконання умов договору банківського вкладу. 
 
Отже, суд апеляційної інстанції не встановив об'єктивно обставини справи на підставі належних та допустимих доказів (оригіналів документів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги). 
 
Нормами цивільного процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.
 
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
 
Перевірка доводів заявника, пов'язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, зокрема щодо внесення коштів на виконання умов депозитного договору, перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.
 
Відповідно до частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
 
Оскільки судом апеляційної інстанції не були дотримані норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, зокрема, не досліджено в оригіналах докази у справі на підтвердження укладення спірного договору та внесення грошових коштів на депозитний рахунок позивача, не обґрунтована неможливість надання суду зазначених оригіналів документів, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, то відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.
 
Таким чином, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.
 
При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                      Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                     О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  Б. І. Гулько
 
        Є. В. Синельников
 
         С. Ф. Хопта