Постанова
Іменем України
 
06 березня 2019 року
м. Київ
 
справа № 182/6669/15-ц
провадження № 61-26869св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:                Кузнєцова В. О.,                              Олійник А. С.,
                             ПогрібногоС. О.,                             Ступак О. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи: 
позивач - Публічне акціонерне товариство «Імексбанк»,
відповідач - ОСОБА_3,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 29 лютого 2016 року у складі судді Багрової А. Г. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.
 
Позовна заява мотивована тим, що 27 травня 2008 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 53-Ф. Згідно з умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 97 000,00 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення до 26 травня 2011 року.
 
Відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого станом на 26 серпня 2015 року утворилася заборгованість, яка складається із: суми несплаченої заборгованості за кредитом - 41 758,18 євро, поточної заборгованості за відсотками - 5 113,68 євро, простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом - 4 684,68 євро, пені за порушення строку повернення кредиту - 66 616,97 грн, а всього 2 008 208,33 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.
 
Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року позов ПАТ «Імексбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором від 27 травня 2008 року № 53-Ф у розмірі 41 758,18 євро, поточну заборгованість за відсотками у розмірі 5 113,68 євро, прострочену заборгованість за відсотками у розмірі 
4 684,68 євро, пеню за порушення строків повернення кредиту у розмірі 
666 165,97 грн, а всього 2 008 208,33 грн (за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 26 серпня 2015 року 26,030497 грн за 1 євро). Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду мотивовано тим, що боржник належним чином не виконував передбачених кредитним договором обов'язків із погашення кредитної заборгованості за укладеним договором у зв'язку з чим має заборгованість, яка підлягає стягненню.
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилено. Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 29 лютого 2016 року змінено в частині розподілу судових витрат, зменшено розмір стягнутого з ОСОБА_3 судового збору в дохід держави із 30 123,12 грн до 3 654,00 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо обов'язку відповідача виконати грошове зобов'язання за кредитним договором, проте не погодився з висновками суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У вересні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що поданий розрахунок заборгованості не містить сум погашення кредиту, строків погашення, прострочення та в якому розмірі, тобто позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені ним позовні вимоги. Крім того, у справі неправильно встановлений момент виникнення права вимоги виконання зобов'язання, оскільки відповідно до умов кредитного договору цей момент не настав, а тому такий позов не підлягає задоволенню.
 
У грудні 2017 року від ПАТ «Імексбанк» надійшли заперечення на касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не спростовує висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суди надали належну оцінку.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Позиція Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що 27 травня 2008 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 53-Ф.
 
Згідно з умовами укладеного договору ОСОБА_3 отримав у кредит кошти у розмірі 97 000,00 євро зі сплатою 15 % річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення до 26 травня 2011 року.
 
Додатковою угодою від 20 квітня 2011 року до кредитного договору від 27 травня 2008 року № 53-Ф, сторони дійшли згоди щодо нового графіка погашення кредитної заборгованості та встановили остаточну дату повернення кредитних коштів - 
15 грудня 2012 року. Крім того, змінили умови кредитування та виклали підпункт 3.3.9 у новій редакції, щодо сплати позичальником комісії у розмірі 1 % від суми заборгованості.
 
Згідно з розрахунком заборгованості станом на 26 серпня 2015 року утворилася заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом - 41 758,18 євро, заборгованості за відсотками - 5 113,68 євро, простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом - 4 684,68 євро, пені за порушення строку повернення кредиту - 66 616,97 грн, а всього 2 008 208,33 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з позичальника.
 
Однак із указаними висновками судів у повному обсязі не можна погодитися виходячи з наступного.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.
 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
 
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Звертаючись до суду із позовом до боржника, банк посилався на наявність у останнього заборгованості за кредитним договором та на підтвердження цього надав розрахунок, в якому відображено суму отриманих коштів, відсоткова ставка, термін користування, сума заборгованості станом на 26 серпня 2015 року, загальна сума простроченої заборгованості, загальна сума поточної та простроченої заборгованості за процентами та пеня.
 
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Із викладеного вбачається, що висновки судів першої й апеляційної інстанцій про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором є передчасними, оскільки суди не встановили всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: не надали належної правової оцінки розрахунку заборгованості за кредитом із якого вбачається, що відсутня поточна заборгованість за кредитом, суди не встановили та не перевірили, яка сума боргу підлягає стягненню. Крім того, судами не встановлено, за який період нараховані відсотки та пеня, враховуючи, що відсутня поточна заборгованість, та взагалі, чи має право банк нарахувати відсотки та інші штрафні санкції за кредитом поза межами строку дії кредитного договору.
 
Без з'ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, висновки судів про задоволення вказаного позову не можна вважати обґрунтованими і вважати, що у цій справі виконано завдання цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.
 
Отже, вирішуючи спір на підставі ЦПК України 2004 року, суд усупереч вищевказаних положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам, а тому оскаржувані рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими і такими, що відповідають основоположним засадам цивільного судочинства, а тому підлягають скасуванню.
 
За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Виходячи з викладеного, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.
 
Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 

від 29 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області 
від 04 липня 2017 року скасувати справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                           В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                           А.С. Олійник
 
                                                                                     С.О. Погрібний
 
                                                                                     О.В. Ступак