ПОСТАНОВА
Іменем України

24 квітня 2019 року 
м. Київ
справа №266/3152/16-а
адміністративне провадження №К/9901/21310/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Мороз Л.Л.,
суддів: Гімона М.М.,  Бучик А.Ю., 
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у суді касаційній інстанції адміністративну справу № 266/3152/16-а
за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області (далі – управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 березня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г. та 
ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сухарька М.Г. – 
ВСТАНОВИВ:
17 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
- скасувати рішення відповідача від 14 липня 2016 року № 880 про відмову в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку по списку № 1;
- зобов`язати управління ПФУ включити та врахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його навчання на курсах горноробочих з 08 серпня 1988 року по 07 вересня 1988 року, на курсах горноробочих очисного вибою з 12 вересня 1988 року по 23 листопада 1988 року, на курсах горноробочих з ремонту горних вироблень з 05 квітня 1999 року по 24 червня 1999 року, період праці горноробочим з ремонту горних вироблень з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року (всього 01 рік 01 місяць 25 днів) та за списком № 2 період роботи з 22 грудня 2006 року по 28 січня 2016 року складачем потягів у «ММК ім. Ілліча» (09 років 01 місяць 06 днів);
- зобов`язати управління ПФУ здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах з 18 січня 2016 року;
- стягнути з управління ПФУ на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в сумі 101 627 грн 73 коп.
Позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він 22 січня 2016 року звернувся до управління ПФУ із заявою про призначення пенсії із зменшенням віку по списку №1 відповідно до пункту 2 розділу XV Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «а» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-ХІІ). Проте, відповідач, рішенням від 14 липня 2016 року № 880 протиправно відмовив йому в призначенні пенсії, зазначивши, що в позивача не достатньо пільгового стажу та не зарахував йому період навчання ОСОБА_1 на курсах горно робочих з з 08 серпня 1988 року по 07 вересня 1988 року, на курсах горноробочих очисного вибою з 12 вересня 1988 року по 23 листопада 1988 року, на курсах горноробочих з ремонту горних вироблень з 05 квітня 1999 року по 24 червня 1999 року, період праці горноробочим з ремонту горних вироблень з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року. Також відповідачем протиправно не зараховано стаж роботи складача потягів у «ММК ім.. Ілліча» з 22 грудня 2006 року по 28 січня 2016 року за списком №2. 
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області постановою від 30 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року, відмовив у задоволенні позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що наданий наказ шахти ім. ОСОБА_2 ДП «Торезантрацит» від 19 січня 1995 року № 88 містить в собі відомості про проведення атестації робочих місць, за наслідками якої право на пільгову пенсію за Списком №1 встановлено тільки горноробочому підземному, а документів на підтвердження проведення атестації робочого місця горноробочим по ремонту горних вироблень за умовами праці, позивачем не надано, тому період роботи з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року на шахті ім. ОСОБА_2 ДП «Торезантрацит» в якості горноробочого по ремонту горних вироблень правомірно не було враховано до пільгового періоду позивача.
Щодо неврахування періодів навчання на курсах, стосовно яких також виник спір, то суди попередніх інстанцій виходили з того, що доказів, що засвідчують зайнятість повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1, у наведений період, позивачем не надано, а навпаки, встановлено, що позивач навчався на курсах саме з відривом від виробництва.
22 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року, ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.
Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії, відповідач та суди попередніх інстанцій порушили статтю 62 Закону № 1788-ХІІ, адже ними не враховані записи в трудовій книжці, а надані додаткові документи розтлумачені невірно. Зокрема, посада «горноробочого по ремонту горних виробіток», атестована та дає право на пенсії по списку № 1. Окрім того, відповідно до пункту «д» статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів,  підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в  аспірантурі,  докторантурі і клінічній ординатурі. Можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, шор дає право на пільги, передбачена щодо професійно-технічних навчальних закладах, в яких позивач і проходив навчання на курсах. Також ОСОБА_1 вказав на те, що суд першої інстанції порушив його права, передбачені статтею 10 Закону № 1058-IV.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 29 червня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.  
21 липня 2017 року від пенсійного органу до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на вказану касаційну скаргу, в яких відповідач просить залишити останню без задоволення, а оскаржувані позивачем судові рішення – без змін.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі – КАС України) викладено в новій редакції.
Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).
Верховний Суд, переглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
У справі, яка розглядається, суди встановили, що позивач 18 квітня 2016 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком по списку №1.
Для підтвердження свого пільгового стажу ОСОБА_1 надав відповідачу трудову книжку, копію свідоцтва про навчання №3684 від 07.09.1988 року, копії посвідчень про навчання №686 від 23.11.1988 року та №225 від 25.06.1999 року, копію диплому НОМЕР_1 від 01.03..1986 року, копію військового квитка НОМЕР_2 від 14.04.1985 року, довідку військового комісаріату №8 від 21.01.2016 року, копію посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_3 , довідку про заробітну плату №10/к-2 від 11.02.2014 року надану архівом «Управління допоміжного виробництва «Державного підприємства «Торезантрацит» (далі – ДП «Торезантрацит»), а також пільгові довідки за період роботи на шахті ім. ОСОБА_2 ДП «Торезантрацит» №11/к-2 від 11.02.2014 року за період роботи з 01.08.1988 року по 25.04.1992 року, 12/к-2 за період роботи з 26.08.1997 року по 08.05.2000 року, за період роботи в шахтоуправлінні «Торезьке» ТВО «Торезантрацит» з 03.03.1993 року по 26.03.1997 року.
З наданих позивачем документів вбачається, що ОСОБА_1 під час навчання на курсах горноробочих з 08.08.1988 року по 07.09.1988 року, на курсах горноробочих очисного вибою з 12.09.1988 року по 23.11.1988 року, на курсах горноробочих з ремонту горних вироблень з 05.04.1999 року по 24.06.1999 року проходив його з відривом від виробництва, про що в наданих ним документах є відповідні відмітки. (а. с. 82, 83, 85).
В трудовій книжці ОСОБА_1 не міститься даних про наявність в нього особливих умов праці за списком №2 в період з 22.12.2006 року по 28.01.2016 року та позивачем не надано на момент звернення до відповідача відповідної уточнюючої довідки.
Стаж ОСОБА_1 за списком №2 – 09 років 01 місяць 07 днів, за списком №1 – 09 09 років 01 місяць 23 дні, загалом пільговий стаж становить 18 років 3 місяці.
Рішенням від 14 липня 2016 року №880 управління ПФУ відмовило позивачу в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку за віком по списку №1 відповідно до пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV та пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.
10 серпня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до положень Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яку йому було призначено з 21 липня 2016 року, розмір пенсії позивача складає 4978 грн 31 коп.
Предметом позову по цій справі є рішення управління ПФУ від 14 липня 2016 року №880, яким позивачеві відмовлено в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку за віком по списку №1 відповідно до пункту  2 розділу XV Закону № 1058-IV та пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.
Зі спірного рішення вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачеві пенсії став висновок відповідача про відсутність необхідного пільгового стажу. До пільгового стажу не враховано, зокрема, період роботи горноробочим з ремонту горних вироблень з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року, оскільки  в наданому витягу з наказу про атестацію робочих місць за умовами праці від 19 січня 1995 року №88 відсутні дані про право на пільгову пенсію горноробочим з ремонту горних вироблень. Також, до пільгового стажу не враховано періоди навчання позивача на курсах з відривом від виробництва: - на курсах горноробочих з 08 серпня по 07 вересня 1988 року (свідоцтво про навчання від 07 вересня 1988 року № 3684); - на курсах горноробочих очисного вибою з 12 вересня по 23 листопада 1988 року (посвідчення про навчання від 23 листопада 1988 року № 686); - на курсах горноробочих з ремонту горних вироблень з 05 квітня по 24 червня 1999 року (посвідчення про навчання від 25 червня 1999 року № 225), оскільки в довідках, що підтверджують пільговий стаж роботи в шахті ім. Лутугіна ВО «Торезантрацит» не підтверджено навчання протягом повного робочого дня в підземних умовах, до довідок не долучено первинні документи, які підтверджують тривалість роботи в підземних умовах. Таким чином на момент звернення загальний стаж позивача складає 33 роки 02 місяці 07 днів, пільговий стаж по списку № 1 - 9 років 01 місяць 23 дні, що не відповідає умовам пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.
Також з трудової книжки позивача суди встановили, що він, зокрема, працював на шахті ім. ОСОБА_2 ДП «Торезантрацит» з 26 серпня 1997 року горноробочим підземним, з 24 травня 1999 року був переведений учнем горноробочого по ремонту горних виробіток на підземніх работах, з 06 липня 1999 року по 08 травня 2000 року – горноробочим по ремонту горних виробіток на підзених роботах.
У трудовій книжці відсутні відомості про проведення атестації робочого місця на підтвердження права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Наданий наказ шахти ім. ОСОБА_2 ДП «Торезантрацит» від 19 січня 1995 року №88 містить в собі відомості про проведення атестації рабочих місць, за наслідками якої право на пільгову пенсію за Списком №1 встановлено горноробочому підземному.
В уточнюючих довідках від 11 лютого 2014 року №11/к-2 та 12/к-2, що підтверджують пільговий стаж роботи на шахті ім. ОСОБА_2 ДП «Торезантрацит» зазначено, що позивач навчався на курсах з відривом від виробництва.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. 
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: 
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок; 
з 1квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами  праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV чоловікам – на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
За приписами статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено також, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За пунктом 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року N 58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110, згідно до пунктом 2.14 якої у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій». Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Верховний Суд, неодноразово висловлював правовий висновок, зокрема у постанові від 07 лютого 2019 року у справі 356/41/17, про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону N 1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку N 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.
Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог за період роботи позивача з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року на шахті ім. ОСОБА_2 ДП «Торезантрацит» в якості горноробочого по ремонту горних вироблень виходили з того, що наданий наказ шахти ім. ОСОБА_2 ДП «Торезантрацит» від 19 січня 1995 року № 88 містить в собі відомості про проведення атестації робочих місць, за наслідками якої право на пільгову пенсію за Списком №1 встановлено тільки горноробочому підземному, а не горноробочому по ремонту горних вироблень, на посаді якого працював позивач в період з 25 червня 1999 року по 31 січня 2000 року.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в цій частині.
Водночас, колегія суддів зазначає, що перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначено в статті 56 Закону № 1788-XII.
Зокрема, згідно з пунктом «д» частини третьої вказаної статті до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Отже, на думку колегії суддів, цією нормою права передбачено зарахування часу навчання у перелічених навчальних закладах до загального стажу роботи.
Можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (стаття 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту», стаття 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Отже, для правильного вирішення справи необхідно встановити, в яких навчальних закладах проходив позивач навчання на курсах гороноробочих у періоди, щодо яких виник спір, тому висновки судів попередніх інстанцій в цій частині є передчасними. 
До того ж, позивач до касаційної скарги додав копію наказу шахти ім. ОСОБА_2 ДП «Торезантрацит» від 19 січня 1995 року № 88 з розшифруванням посад, та в якому зазначена посада «горно робочий по ремонту горних виробіток», що має суттєве значення для встановлення обставин справи та не було предметом дослідження судами попередніх інстанцій.  
Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то така вимога може вирішуватись, якщо суд встановить, зокрема, незаконність рішення чи дій відповідача, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
За змістом частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що без установлення зазначених обставин на підставі належних та допустимих доказів та без надання їм належної правової оцінки, суди дійшли передчасних висновків та прийняли рішення, які не відповідають вимогам щодо їх законності і обґрунтованості.
Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
Отже суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки встановили їх без дослідження належних доказів, що у відповідності до пункту 3 частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд.
Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог 242 КАС України.
Керуючись пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень, статтями  242, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, –.
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі № 266/3152/16-а  скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
Л.Л. Мороз
М.М. Гімон 
 А.Ю. Бучик ,
Судді Верховного Суду