ПОСТАНОВА
Іменем України

17 квітня 2019 року 
м.Київ
справа №553/479/17
адміністративне провадження №К/9901/22467/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Бевзенка В.М., Білоуса О.В., 
під час попереднього розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до Інспектора патрульної поліції роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Полтаві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Будякова Сергія Олександровича, третя особа: Управління патрульної поліції у місті Полтаві Департаменту патрульної поліції, про визнання неправомірними дій, скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження в адміністративній справі, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року (судді: Жиглій С.П., Перцова Т.С., Дюкарєва С.В.),

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Інспектора патрульної поліції роти №1 батальйону УПП у місті Полтаві ДПП (далі - УПП у м. Полтаві) лейтенанта поліції Будякова С.О., третя особа: УПП у місті Полтаві ДПП, в якому просив: визнати протиправними дії Інспектора ПП роти № 1 батальйону УПП у м. Полтаві ДПП лейтенанта поліції Будякова С.О. щодо складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті  122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) від 12.02.2017 року серії АР №129609, скасувати означену постанову та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково: визнано неправомірними дії Інспектора ПП роти № 1 батальйону УПП в м. Полтаві ДПП лейтенанта поліції Будякова С.О. щодо винесення постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті  122 КУпАП від 12.02.2017 року серії АР №129609 та скасовано вищеозначену постанову. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій позивач подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції, та залишити в силі постанову суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судом неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.
Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.
В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 12 лютого 2017 року близько 13:23 години автомобіль НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, в м. Полтаві, рухаючись на регульованому перехресті вул. Грушевського - Київське шосе, здійснив проїзд на заборонений сигнал (жовтий) світлофора, чим порушив п.8.7.3 ПДР України.
Постановою Інспектора ПП роти №1 батальйону УПП у м. Полтаві ДПП лейтенантом поліції Будяковим С.О. від 12.02.2017 року серії АР № 129609 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Вважаючи вищеозначену постанову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, з огляду на що дійшов висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови, неправомірність дій інспектора при її винесенні та, як наслідок, наявність підстав до задоволення позовних вимог в цій частині.
Натомість суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку та вказав на те, що відповідачем надано достатньо належних доказів факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, з огляду на що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення прийнята правомірно та скасуванню не підлягає.
За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог касаційної скарги, з огляду на наступне.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 8.7.3. ПДР України жовтий сигнал забороняє рух і попереджує про наступну зміну сигналів.
Згідно частини другої статті 122 КУпАП відповідальність настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника (…).
Як встановлено судом апеляційної інстанції з відеозапису, наявного в матеріалах справи, позивач, проїхав на жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги пункту 8.7.3 ПДР України.
Надані позивачем в ході судового розгляду пояснення, так само як і доводи касаційної скарги наведеної обставини не спростовують. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій інспектора патрульної поліції та, відповідно, відсутність правових підстав до скасування постанови від 12.02.2017 року серії АР №129609 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.
Стосовно посилань скаржника на порушення відповідачем порядку та процедури притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, відсутність протоколу про адміністративне правопорушення, колегія суддів зауважує наступне.
У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.
В свою чергу, частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Також, відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Отже, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, передбаченого статтею 122 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов'язок складати протокол про адміністративне правопорушення.
Решта доводів касаційної скарги також висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та фактично зводиться до переоцінки доказів та встановлених по справі обставин, що, в силу вимог  статті 341 КАС України, не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду - без змін.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_2, - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.
Суддя-доповідач:                                                                      І.Л. Желтобрюх
Судді:                                                                                          В.М. Бевзенко
                                                                                          О.В. Білоус