Постанова
іменем України
 
2 квітня 2019 року  
м. Київ
 
справа № 345/522/16-к 
провадження № 51-2869км18
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого | ОСОБА_1 ,
суддів | ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора | ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги засудженого, прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, та представника потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 6 листопада 2017 року щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Оскаржені судові рішення

1.  Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за частиною 2 статті 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
2.   ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, вчиненому за обставин, детально викладених у вироку. Суд визнав доведеним, що 16 серпня 2014 року близько 17:00 на вул. Січових стрільців у смт Перегінське Рожняівського району Івано?Франківської області ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ВАЗ-21124, порушуючи вимоги підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 1.7, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, проявивши неуважність, не врахувавши дорожньої обстановки, не обравши безпечної швидкості, допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїжджу частину дороги зліва. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень.
3.  Апеляційний суд Івано-Франківської області 06 листопада 2017 року залишив вирок місцевого суду без змін та, задовольнивши клопотання засудженого, звільнив його від відбування призначеного покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вимоги і доводи касаційних скарг 

4.  У касаційних скаргах учасники судового провадження порушують питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
5.  Засуджений вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає положенням статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), оскільки в цьому рішенні не надано відповідей на жоден з аргументів, наведених ним в апеляційній скарзі. Зазначає, що всупереч вимогам частини 3 статті 404 цього Кодексу апеляційний суд не перевірив на належність і допустимість докази у кримінальному провадженні, незважаючи на заявлене стороною захисту клопотання, у якому засуджений просив під час апеляційної процедури безпосередньо дослідити протоколи слідчих експериментів та місця події, висновки експертів, звукозаписи допитів учасників судового провадження в суді першої інстанції.
6.  Прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації діяння засудженого, вважає, що апеляційний суд грубо порушив вимоги статті 23 КПК, оскільки не оголосив та не дослідив довідки про те, що засуджений не позбавлений батьківських прав, яку той надав суду після своєї промови у судових дебатах.
7.  Представник потерпілого стверджує, що апеляційний суд не усунув допущених місцевим судом порушень і у своєму рішенні не обґрунтував належним чином, чому він залишив без задоволення вимоги його апеляційної скарги, зокрема щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через м`якість. Крім того, представник потерпілого вказує на те, що апеляційний суд не перевірив достовірності довідки, наданої засудженим на підтвердження батьківських прав, а також не запропонував сторонам обмінятися репліками після судових дебатів. Ухвала апеляційного суду, на думку скаржника, не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
8.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. Представник потерпілого надіслав до Суду заяву, в якій підтримав подану касаційну скаргу та не заперечував проти розгляду справи за його відсутності.
Позиції учасників касаційного розгляду

9.  У судовому засіданні прокурор підтримав усі подані касаційні скарги, просив скасувати ухвалу апеляційного суду через її невідповідність вимогам статті 419 КПК і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Оцінка Суду
10.  Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подані скарги підлягають задоволенню з огляду на таке.
11.  Згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК при перегляді оспорюваного вироку апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, в тому числі за необхідності й шляхом дослідження доказів. Під час апеляційної процедури суд має з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи здобуто докази обвинувачення в передбаченому цим Кодексом порядку, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил статті 94 КПК і чи правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
12.  У разі залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких її визнано необґрунтованою. Тобто в цьому рішенні необхідно проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь. 
13.  Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, мета викладення мотивів рішення полягає у тому, щоб показати сторонам, що їх почули. Водночас це зобов`язує суддю обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватись прав сторони захисту^[1]. Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожне порушене питання^[2], проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, було вивчено^[3].
14.  Проте зазначених вимог апеляційний суд не дотримався, оскільки суттєві доводи засудженого залишино без належної відповіді.
15.  Як убачається з матеріалів провадження, засуджений подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій заперечував законність свого засудження і вважав, що зібраними у справі доказами не доведено його винуватості у порушенні правил безпеки дорожнього руху.
16.  Обґрунтовуючи свої вимоги, сторона захисту навела кілька доводів, посилаючись, зокрема, на те, що: 
- показання представника потерпілого щодо швидкості руху пішохода суперечать опису поведінки потерпілого іншими свідками і самим представником;
- протоколи слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , на яких ґрунтуються  висновки експертиз є недопустимими доказами;
висновки експертиз містять істотні суперечності.
17.  Також в апеляції засудженого йшлося про неврахування місцевим судом неправомірної поведінки потерпілого під час події та необґрунтованість обвинувачення в порушенні певних пунктів Правил дорожнього руху.
18.  Однак суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі не лише не надав відповідей на конкретні і суттєві доводи сторони захисту, а навіть не згадав про ці доводи, обмежившись в ухвалі переліченням доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував свій вирок.
19.  Зокрема, суд апеляційної інстанції не навів жодних аргументів, на підставі яких визнав правильними висновки суду першої інстанції щодо допустимості позасудових свідчень засудженого та свідка ОСОБА_8 , не розглянувши ці доводи у світлі положень частини 4 статті 95, частин 3 та 4 статті 87 КПК.
20.  Вирішення питання про допустимість цих показань було тим більше необхідним, оскільки на цих доказах ґрунтуються висновки експертиз, які мають важливе значення для встановлення обставин події, що стала підставою для обвинувачення засудженого.
21.  Також залишилось без оцінки суду поставлене у скарзі питання про відсутність у судовому рішенні конкретних вказівок на те, якими діями або бездіяльністю засудженого було порушено відповідні пункти Правил дорожнього руху, що утворюють об`єктивну сторону інкримінованого йому злочину.
22. Не міститься в ухвалі відповіді й на доводи захисту щодо неврахування вини потерпілого у створенні аварійної ситуації на дорозі, внаслідок чого засуджений не мав можливості вчасно зреагувати на ситуацію.
23.  Також в ухвалі не згадане клопотання про повторне дослідження доказів, подане засудженим в порядку частини 3 статті 404 КПК, і не зазначено мотивів, з яких суд визнав його таким, що не підлягає задоволенню.
24. Виходячи з того, що касаційний суд в силу частини 1 статті 433 КПК позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, допущені апеляційним судом порушення кримінального процесуального закону не можуть бути виправлені Судом і перешкоджають йому дійти безспірного висновку щодо правильності чи неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці діянь ОСОБА_7 .
25.  Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною, обґрунтованою, вмотивованою, і вона на підставі пункту 1 частини 1 статті 438 КПК підлягає скасуванню, а справа – направленню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
26.  Під час нового розгляду апеляційний суд повинен здійснити провадження з додержанням положень глави  31  КПК, ретельно перевірити зібрані у справі докази, у тому числі за необхідності шляхом проведення судового слідства, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну правову оцінку, перевірити всі доводи, що містяться в апеляційних скаргах, дати на них вичерпну відповідь й ухвалити справедливе рішення, яке відповідає статті 370 вказаного Кодексу.
27. Водночас суду апеляційної інстанції необхідно перевірити доводи, наведені в касаційних скаргах представника потерпілого та прокурора, щодо порушення порядку проведення апеляційного розгляду. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого прокурора, представника потерпілого задовольнити.
Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 6 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7  скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                    ОСОБА_3 

^[1] Ruiz Torija v. Spain, 9 December 1994, § 29, Series A no. 303-A.

^[2] Van de Hurk v. the Netherlands, 19 April 1994, § 61, Series A no. 288.

^[3] Boldea v. Romania, 15 February 2007, § 30, no. 19997/02,