ПОСТАНОВА
Іменем України

12 березня 2019 року 
м. Київ
справа №826/26894/15
касаційне провадження №К/9901/19537/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 (головуючий суддя - Кобилянський К.М., судді: Мазур А.С.,                Федорчук А.Б.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 (головуючий суддя - Федотов І.В., судді: Ісаєнко Ю.А., Оксененко О.М.) у справі № 826/26894/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метро Кеш Енд Кері Україна» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Метро Кеш Енд Кері Україна» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 24.11.2015 № 000466 про застосування фінансових санкцій.
Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 29.04.2016 адміністративний позов задовольнив повністю.
Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 02.08.2016 залишив постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 без змін. 
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна фіскальна служба України оскаржила їх у касаційному порядку. 
В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування своїх вимог Державна фіскальна служба України посилається на порушення судами норм матеріального права, а саме: пункту 216.4 статті 216,            пункту 218.2 статті 218, підпункту 222.2.2 пункту 222.2 статті 222, пунктів 226.2, 226.9 статті 226 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Зокрема, наголошує, що вимоги правил маркування алкогольних напоїв на території України єдині, як для вітчизняних алкогольних напоїв, так і для імпортованих. 
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами  Головного управління ДФС у Харківській області проведено фактичну перевірку складського приміщення, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Метро Кеш Енд Кері Україна», з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, за результатами якої складено акт від 04.06.2015 № 37/20-40-21-02-10/32049199.
За її наслідками встановлено порушення позивачем вимог статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку. 
Такий висновок органом доходів і зборів обґрунтовано тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Метро Кеш Енд Кері Україна» зберігались алкогольні напої: текіла «Ель Хімадор Текіла Репосадо» (міцність 38 %, місткість 0,7 л.); текіла «Ель Хімадор Текіла Репосадо» (міцність 38 %, місткість 1 л.); горілка «Фінляндія Платінум» (міцність 40 %, місткість 0,7 л.,), марковані марками акцизного податку, на яких зазначена сума сплаченого акцизного податку, що не відповідає ставці акцизного податку на дату розливу продукції з урахуванням міцності та місткості тари.
На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято рішення від 24.11.2015 № 000466, згідно з яким застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 31912,00 грн.
За правилами статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством. 
Відповідно до підпункту 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) марка акцизного         податку - це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.
Згідно з підпунктом 213.1.3 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктами оподаткування акцизним податком є, зокрема, операції з ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України.
Підпунктом 222.2.2 пункту 222.2 статті 222 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в разі ввезення маркованої підакцизної продукції на митну територію України податок сплачується під час придбання марок акцизного податку з доплатою (у разі потреби) на день подання митної декларації.
Аналогічно й згідно з пунктом 216.4 статті 216 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України є дата подання контролюючому органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання контролюючим органом у визначених законодавством випадках.
Відповідно до пункту 226.2 статті 226 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів. 
Таким чином, для імпортованих алкогольних напоїв законодавством регламентовано спеціальний порядок визначення ставки акцизного податку, а саме - її розмір визначається станом на дату подання митної декларації до відповідного контролюючого митного органу, а не на дату розливу продукції, як помилково вважає відповідач. 
У справі, яка розглядається, судами з'ясовано, що алкогольні напої, які, за доводами органу доходів і зборів, є немаркованими марками акцизного податку через невідповідність сплаченої ставки цього податку на дату їх розливу, імпортовано на митну територію України контрагентом позивача - Товариством з обмеженою відповідальністю «Браун-Формен Україна», марковано марками акцизного податку за ставками, чинними станом на день подання контролюючому митному органу відповідних митних декларацій від 22.08.2013 № 125110000/2013/336403, від 23.08.2013 № 125110000/2013/336472, від 27.02.2015 № 100250005/2015/108037 щодо таких товарів, та в подальшому реалізовано Товариству з обмеженою відповідальністю «Метро Кеш Енд Кері Україна» за договором від 29.10.2010 № 29-10/10.
За таких обставин висновок судових інстанцій про відсутність у спірній ситуації правових підстав для притягнення позивача до відповідальності згідно з оскаржуваним актом індивідуальної дії ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. 
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Державної фіскальної служби України без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 у справі                               № 826/26894/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                            Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                В.В. Хохуляк