ПОСТАНОВА
Іменем України

10 квітня 2019 року 
Київ
справа №814/1854/16
провадження №К/9901/34907/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду прийняту 03 листопада 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Лебедєвої Г.В., суддів: Гордієнко Т.О., Біоносенка В.В., та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду постановлену 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді -  Запорожана Д.В., суддів:  Романішина В.Л., Шляхтицького А.В.,
ВСТАНОВИВ:
1.          У вересні 2016 року ОСОБА_1  (надалі також - позивач) звернулася до суду з позовом до Національного банку України (далі також - НБУ, відповідач) в якому просила: 
1.1.          визнати неправомірними дій Національного банку України щодо не здійснення об'єктивної, всебічної і вчасної перевірки її заяви від 30 липня 2016 р., не направлення письмового повідомлення про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення, не визначеності щодо обґрунтованості чи необґрунтованості заяви та роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення та ненадання відповіді на постановлені в заяві питання; 
1.2.          зобов'язати НБУ розглянути об'єктивно, всебічно її заяву від 30 липня 2016 року, визначитися чи є заява обґрунтованою чи необґрунтованою, направити письмове повідомлення про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення, надати відповіді на поставлені в заяві питання.
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що  вона в порядку Закону України «Про звернення громадян» звернулась з заявою до Національного банку України щодо окремих умов кредитного договору, які, на думку позивача, не відповідають чинному законодавству, яку відповідач розглянув без дотримання вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян», а саме: не перевірив викладену в заяві інформацію, не прийняв відповідне рішення та не повідомив про нього в установлений строк в письмовій формі, не визнав заяву необґрунтованою, не спростував однозначно фактів порушення законодавства, не надав відповіді на поставлені в заяві питання по суті, чим порушив гарантоване Законом України «Про звернення громадян» право на отримання інформації за результатами розгляду заяви.
3. Відповідач, позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своїх заперечень зазначив що Національним банком було в строк надано обґрунтовану відповідь на заяву позивача від 30 липня 2016 року про факти порушення чинного законодавства АТ «Райффайзен Банк Аваль», а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
4.          Миколаївський окружний  адміністративний суд постановою від 3 листопада 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського  апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року, у задоволенні позову відмовив.
5. Суд першої інстанції, з позицією якого погодився і суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов висновку що відповідачем звернення ОСОБА_1 розглянуто повно, надано у встановлений законом термін відповідь на усі порушені позивачем у заяві питання. 
IІІ. Провадження в суді касаційної інстанції 
6.          Позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.
7.          Як і під час судового розгляду в судах першої й апеляційної інстанцій, у касаційній скарзі позивач наполягає на тому, що при прийнятті рішень суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки фактичним обставинам справи, судами не враховано, що відповідач не перевірив викладену в заяві інформацію, не прийняв відповідне рішення та не повідомив про нього в установлений строк в письмовій формі, не визнав заяву необґрунтованою, не спростував однозначно фактів порушення законодавства, не надав відповіді на поставлені в заяві питання по суті, чим порушив гарантоване Законом України «Про звернення громадян» право на отримання інформації за результатами розгляду заяви.
8.          У скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
9.          Суддя-доповідач Вищого адміністративного суду України ухвалою від 11 січня 2017 року відкрив касаційне провадження за названою скаргою.
10.           14 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
11.          Відповідач заперечення на касаційну скаргу не подавав.
ІV. Установлені судами фактичні обставини справи
12.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк зобов'язався видати позивачу кредит в сумі 47 650, 00 дол. США (по курсу 5,05) зі строком повернення до 15 липня 2018 року під 13.25% річних, зі схемою кредитування за методом «ануїтетний платіж».
13.          30 липня 2016 року позивачем було направлено до Національного банку України в порядку Закону України «Про звернення громадян» заяву щодо окремих умов кредитного договору, які, на думку ОСОБА_1, не відповідають положенням чинного законодавства, а саме: 
зобов'язання банком ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» - агентом валютного контролю, умовами кредитного договору №014/08-112/75480 - позичальника (клієнта банку) ОСОБА_1 здійснити розрахунок кредитним коштами (іноземною валютою) готівкою за товари та послуги на території України; 
не надання до укладення кредитного договору та на час його укладення Банком повної інформації щодо детального розпису загальної вартості кредиту, ненадання інформації щодо наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування тощо;
внесення на виконання задекларованих банком умов договору щомісячно в рахунок погашення кредиту місячних платежів готівкою в касу банку в іноземній валюті в дол.США, в тому числі в проценти за користування кредитом (плата за надання фінансової послуги) при відсутності індивідуальної ліцензії як у Банку так і у позивача; 
застосування при кредитуванні схеми повернення кредиту «ануїтетний платіж», методика та формула якого передбачена лише внутрішнім документом Державної іпотечної установи «Стандартами надання, рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів» для іпотечного кредитування в національній валюті (гривні) та не передбачена жодним актом НБУ.   
13.1. Тобто, за переконанням позивача, мало місце застосування для здійснення валютних операцій на валютному ринку акту, який не регулює валютні операції та є диспропорційним Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки передбачає виплату процентів за користування кредитом в сумі що багатократно перевищує суму виданого кредиту.
14. Крім того, в вищезазначеній заяві позивач клопотав надати відповіді на поставлені ним запитання, а саме: 
на яку дату проведення планової перевірки діяльності ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» НБУ виявило викладені у заяві факти порушення валютного законодавства та які заходи були вжиті; 
яким нормативно-правовим актом слід було керуватися позивачу, як позичальнику: 
-          при виконанні п. 1.1.2 кредитного договору - здійснення розрахунку за товари і послуги іноземною валютою на території України; 
-          при сплаті іноземною валютою готівкою в касу банку комісії, процентів за користування кредитними коштами в період здати укладення кредитного договору по цей час; 
на базі якого законодавчого акту, постанови ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» розробив та застосував схему кредитування за методом «ануїтетний платіж» для розрахунку за кредитним договором №014/0033/82/127114 від 15 липня 2008 року;
чи значиться в ЄІС Національного банку України (реєстрі кредиторських вимог) інформація щодо позичальника (боржника) ОСОБА_1 - ідентифікаційний код НОМЕР_1; 
чи зобов'язаний був «Райффайзен Банк Аваль» надати до НБУ інформацію щодо укладення кредитного договору №014/0033/82/127114 від 15 липня 2008 року про видачу споживчого кредиту в іноземній валюті, якщо так то відповідно до якого нормативного акту НБУ; 
яким нормативно-правовим актом НБУ передбачена відповідальність за ненадання НБУ інформації, яка підлягає включенню в ЄІС, зокрема інформації про позичальників споживчих кредитів в іноземній валюті.
15.          Вищезазначену заяву відповідачем було отримано 03 серпня 2016 року. 
16.            22 серпня 2016 року Національним банком України було надано заявнику відповідь, яка була отримана позивачем 23 серпня 2016 року.
17.          Надаючи аналіз змісту відповіді від 22 серпня 2016 року №20-0004/70689 судами встановлено, що Національним банком України було надано відповіді на усі порушені заявником питання та у визначений законодавством строк.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
18. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19. Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
20. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права на звернення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №   393/96-ВР).
21. Відповідно до статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
22. Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша статті 3 Закону №   393/96-ВР).
23. Статтею 5 вказаного Закону визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
24. Згідно статті 7 Закону № 393/96-ВР  звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.
25. Частинами першою, третьою статті 15 Закону № 393/96-ВР  передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). 
25.1. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.
26. Відповідно до статті 19 цього Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення, не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.
27. Статтею 20 Закону встановлено термін розгляду звернень громадян, зокрема, зазначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.
28. Положенням розділу ІІІ Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Національному банку України, затвердженої постановою правління Національного банку України №444 від 07 листопада 2013 року (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), визначено, зокрема, наступне.
28.1. Посадові особи під час розгляду звернень громадян зобов'язані уважно вивчати їх, у разі потреби організовувати перевірку викладених у зверненнях фактів, застосовувати інші заходи для об'єктивного вирішення порушених питань, з'ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитися.
28.2. Громадянам письмово повідомляється про результати розгляду їх звернень, у тому числі про результати перевірки заяви чи скарги, і суть прийнятого рішення.
28.3. Рішення, які прийняті в результаті розгляду заяв (клопотань) громадян, мають бути мотивованими, відповідати вимогам законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку, а також розпорядчих документів.
28.4. Звернення громадян розглядаються та вирішуються в строк не більше ніж один місяць із дня надходження до центрального апарату або установи Національного банку, а ті, що не потребують додаткового вивчення і перевірки, - невідкладно, але не пізніше ніж 15 днів із дня їх отримання.
28.5. Відповідь за результатами розгляду звернень громадян надається за підписом керівництва Національного банку (установи) або посадових осіб, яким Головою Національного банку або керівником установи надано право підписувати ці відповіді.
28.6. Звернення громадян є виконаними, якщо розглянуті всі порушені в них питання, за результатами розгляду авторам звернень та в разі необхідності адресатам, які надіслали звернення громадян на розгляд до центрального апарату або установи Національного банку, надані вичерпні письмові відповіді.
29.        Згідно із статтею 2 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.
30. В статті 6 Закону України «Про Національний банк України» закріплено, що відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті. Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті.
31. Функції, які виконує Національний банк України, визначено статтею 7 Закону України «Про Національний банк України».
32. Відповідно до частини третьої статті 55 вказаного Закону України, Національний банк України здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті.
33. Згідно із статтею 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність», метою банківського нагляду є стабільність банківської системи та захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках.
34. Згідно із статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг. Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.                                                                                                                                            
35. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника, з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.
36. Відповідно до частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України (далі - Цивільний кодекс), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
37. Відповідно до частини першої статті 627 Цивільного кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
38. Порядок кредитування банками своїх клієнтів (у тому числі застосування способу погашення кредиту класичним чи ануїтетним платежем) регулюється внутрішніми правилами банків, які розробляються з урахуванням законодавства України, у тому числі нормативно - правових актів Національного банку України.
39. Статтею 16 Цивільного кодексу України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій даної статті.                
40. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оскаржуваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
VI. Позиція Верховного Суду
41.          Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, Верховний Суд враховуючи приведені норми, встановлені обставини та матеріали справи, з урахуванням того, що заяву позивача  відповідачем було отримано 03 серпня 2016 року, а 22 серпня 2016 року Національним банком України було надано заявнику відповідь, яка була отримана останнім 23 серпня 2016 року, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем не порушено строків розгляду звернення позивача, адже відповідь на таке надана з дотриманням загального місячного строку розгляду звернень, встановленого Законом України «Про звернення громадян» та Інструкцією  про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Національному банку України.
42.          Крім того, Верховний Суд зазначає, що спори між банком та клієнтом, що виникають при реалізації договірних відносин банків з клієнтами, в тому числі щодо розміру процентної ставки за кредитним договором, вирішуються в судовому порядку, а не Національним банком України.
43.          Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем звернення ОСОБА_1 розглянуто повно, надано у встановлений законом термін відповідь на усі порушені позивачем у заяві питання.
44.          За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову. 
45.          Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
46.          Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
47.          Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VII. Судові витрати
48.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.           Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду постановлену 21 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 

Судді                                                                                                    В.М. Бевзенко

                                                                                                    Н.А. Данилевич