Постанова                                           
Іменем  України
06 лютого 2019 року
м. Київ
справа № 569/4190/15-ц
провадження № 61-14114св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_2,
відповідач - ОСОБА_1,
треті особи: Рівненська міська рада, товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго», публічне акціонерне товариство «Рівнегаз» (теперішня назва - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»), Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал», публічне акціонерне товариство «Рівнеобленерго», Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, житлово-комунальне підприємство «Сонячне»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1, публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» та публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 серпня 2016 року у складі судді Бучко Т. М. та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 21 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Хилевича С. В., Ковальчук Н. М., Гордійчук С. О.,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2015 року ОСОБА_2. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1., треті особи: Рівненська міська рада, товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» (далі - 
ТОВ «Рівнетеплоенерго»), публічне акціонерне товариство «Рівнегаз» (далі - ПАТ «Рівнегаз»), Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» (далі - РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал»), публічне акціонерне товариство «Рівнеобленерго» (далі - ПАТ «Рівнеобленерго»), Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - УЖКГ ВК Рівненської міської ради), житлово-комунальне підприємство «Сонячне» (далі - ЖКП «Сонячне»), про встановлення порядку користування жилим приміщенням та поділ особових рахунків по оплаті комунальних послуг.
Позовна заява мотивована тим, що вона з березня 1998 року проживає у квартирі АДРЕСА_1. Рішенням Рівненського  міського суду Рівненської області від 08 травня 2009 року її було визнано членом сім'ї померлого та визнано за нею право користування вказаною квартирою. Власником квартири є ОСОБА_3., а ОСОБА_1 є наймачем квартири та всі особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг оформлено на ім'я останнього. Вони з ОСОБА_1. не можуть досягти згоди щодо порядку користування квартирою та сплати житлово-комунальних послуг. 
Вона зверталася в ЖКП «Сонячне» із заявою про поділ особових рахунків по оплаті комунальних послуг на частину квартири, однак отримала відмову через відсутність згоди володільця особових рахунків на такий розподіл.
Посилаючись на ці обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2. просила суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 в одному з таких порядків: 1) виділити їй у користування жилу кімнату № 7 площею 9,8 кв. м та кімнату № 5 площею 22,6 кв. м, ОСОБА_1 - кімнату № 6 площею 15,6 кв. м, залишивши у спільному користуванні коридор № 1 площею 
6,6 кв. м, коридор № 3 площею 4,5 кв. м, санітарний вузол № 4 площею 
3,7 кв. м та кухню № 2 площею 4,9 кв. м; 2) виділити їй в користування жилу кімнату № 6 площею 15,6 кв. м та жилу кімнату № 5 площею 22,6 кв. м, ОСОБА_1 - жилу кімнату № 7 площею 9,8 кв. м, залишивши у спільному користуванні коридор № 1 площею 6,6 кв. м, коридор № 3 площею 4,5 кв. м, санітарний вузол № 4 площею 3,7 кв. м та кухню № 2 площею 4,9 кв. м; 3) виділити їй у користування жилу кімнату № 6 площею 15,6 кв. м, ОСОБА_1 - жилу кімнату № 7 площею 9,8 кв. м, залишивши у спільному користуванні жилу кімнату № 5 площею 22,6 кв. м, коридор № 1 площею 6,6 кв. м, коридор № 3 площею 4,5 кв. м, санітарний вузол № 4 площею 3,7 кв. м та кухню № 2 площею 4,9 кв. м, та розділити особові рахунки по оплаті комунальних послуг у відповідності з порядком користування квартирою.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2. відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що жоден із запропонованих позивачем варіантів порядку користування вказаною квартирою не може бути задоволений, оскільки жилі кімнати № 5 та № 6 суміжні, не є ізольованими, а тому не можуть бути предметом договору найму жилого приміщення, оскільки це позбавить сторони можливості укласти з наймодавцем окремий договір найму жилого приміщення. 
З цих підстав неможливо встановити порядок користування квартирою за варіантами 1) та 3). Щодо варіанту 2), то за ним позивачу буде виділено жилу площу розміром 38,2 кв. м, а відповідачу розміром 9,8 кв. м, що, з огляду на різницю у виділеній жилій площі, буде порушувати житлові права відповідача, так як площі жилих приміщень, які виділяються сторонам, мають бути співмірними.
Також відсутні підстави для задоволення позову в частині розподілу особового рахунку, оскільки така вимога є похідною від вирішення спору щодо зміни договору найму жилого приміщення. 
Крім того, відповідно до статті 19, частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між споживачами та виконавцями у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Розподіл особового рахунку можливий лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг.  
Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 21 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2. задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду від 08 серпня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2. задоволено частково. 
Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 таким чином: виділено ОСОБА_2. у користування жилу кімнату № 7 площею 9,8 кв. м; виділено 
ОСОБА_1 у користування жилу кімнату № 6 площею 15, 6 кв. м; виділено у спільне користування ОСОБА_2. та ОСОБА_1. жилу кімнату № 5 площею 22, 6 кв. м, коридор № 1 площею 6,6 кв. м, коридор № 3 площею 4,5 кв. м, санітарний вузол № 4 площею 3,7 кв. м та кухню № 2 площею 4,9 кв. м. Зобов'язано ТОВ «Рівнетеплоенерго», 
ПАТ «Рівнегаз», РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», ПАТ «Рівнеобленерго», УЖКГ ВК Рівненської міської ради, ЖКП «Сонячне» провести розподіл рахунків з надаваних послуг між ОСОБА_2. та ОСОБА_1. з урахуванням встановленого порядку користування квартирою АДРЕСА_1.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки сторони є одинокими особами різної статі, тому виділ жилої кімнати № 5 у користування одному з них площею 22,6 кв. м, яка є прохідною і неізольованою порушуватиме права їх обох, тобто ця кімната має бути у спільному користуванні сторін. Судом враховано, що жилою кімнатою № 7 площею 9, 8 кв. м користується виключно позивач, а відповідач доступу та зв'язку з цим жилим приміщенням не має, тому її виділено                ОСОБА_2., а жилу кімнату № 6 площею 15,6 кв. м виділено ОСОБА_1 Решта приміщень, а саме: коридор № 1 площею 6,6 кв. м, коридор № 3 площею 4,5 кв. м, санітарний вузол № 4 площею 3,7 кв. м та кухню № 2 площею 4,9 кв. м залишено у спільному користуванні сторін.
Між сторонами чітко визначено порядок користування жилим приміщенням, що згідно з рішенням суду покладатиме певні витрати на його утримання не на одного, а на двох користувачів у відповідних частках, томувимоги про розподіл особових рахунків з оплати надаваних послуг між сторонами ґрунтуються на вимогах закону і відповідають обставинам справи.
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано положення статей 103, 104 ЖК УРСР та те, що поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача. ОСОБА_2. останні вісім років не проживає у спірній квартирі та не здійснює оплату за житлово-комунальні послуги. Судами встановлено наявність іншого місця проживання позивачки, що свідчить про відсутність порушених прав та необхідності виділення в натурі приміщень для користування, як єдиного можливого її місця проживання. 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що з 01 липня 2015 року надання населенню послуг з постачання природного газу, в тому числі і відкриття окремих особових рахунків та проведення з ними розрахунків за спожитий природний газ, здійснюється товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут», а не ПАТ «Рівнегаз». 
Також відсутні правові підстави для проведення розподілу особових рахунків між ОСОБА_1. та ОСОБА_2., оскільки правова можливість укладення договору постачання природного газу з кожним із користувачів та відкриття окремих особових рахунків виникає за умови: виділення часток в натурі із забезпеченням частки кожного із співвласників окремим обліком спожитого природного газу та присвоєння різних поштових адрес виділеним в натурі часткам співвласників. 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Рівнеобленерго», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до цього суду.
Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Рівнеобленерго» не укладало жодних договорів про користування електричною енергією на об'єкті за адресою: АДРЕСА_1 ні з 
ОСОБА_2., ні з ОСОБА_1. і тому, відповідно, жодні особові рахунки на їх ім'я не відкривались. Постачання електричної енергії за вказаною адресою здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, укладеного між ПАТ «Рівнеобленерго» та 
ЖКП «Сонячне».
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У березні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Касаційні скарги ОСОБА_1., ПАТ по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» та ПАТ «Рівнеобленерго» підлягають частковому задоволенню. 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судами встановлено, що в кватирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 (з 16 грудня 2003 року) та ОСОБА_2. (з 06 серпня 2009 року). Договір найму на вказану квартиру укладено ОСОБА_1. із ЖКП «Центральне» після смерті 19 серпня 2008 року його брата ОСОБА_3 - основного наймача, про що свідчить розпорядженням міського голови м. Рівне № 1837-р від 16 жовтня 2008 року «Про переоформлення договорів найму жилих приміщень» та довідка 
ЖКП «Центральне» № 508 від 22 жовтня 2009 року.
13 квітня 2009 року на підставі наказу УЖКГ ВК Рівненської міської ради 
№ 125 квартира АДРЕСА_1 була приватизована ОСОБА_1., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 жовтня 2013 року вказані свідоцтво про право власності на квартиру та наказ про приватизацію спірної квартири було визнано недійсними. Рішення суду набрало законної сили 12 грудня 2013 року.
Спірна квартира передана до житлового фонду територіальної громади 
м. Рівне в особі Рівненської міської ради, про що свідчить довідка 
КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» № 44 від 23 січня 
2014 року.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 
2009 року ОСОБА_2. визнано членом сім'ї померлого 
ОСОБА_3 та визнано за нею право користування квартирою АДРЕСА_1; Службу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб при УМВС України в Рівненській області зобов'язано зареєструвати ОСОБА_2. у вказаній квартирі. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 липня 2009 року вищезазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_2. про визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 вересня 
2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 04 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.
У спірну квартиру була вселена ОСОБА_2. при виконанні виконавчого листа № 2-3081 від 12 лютого 2013 року, виданого Рівненським міським судом Рівненської області, на виконання рішення про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та зобов'язання не чинити перешкод в користуванні квартирою, що підтверджується актом державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 05 лютого 2014 року (а. с. 17).
Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1, квартира має загальну площу 67,7 кв. м, житлову площу - 48 кв. м та складається з житлової кімнати № 5 площею 22,6 кв. м, житлової кімнати № 6 площею 15,6 кв. м, житлової кімнати № 7 площею 
9,8 кв. м, коридора № 1 площею 6,6 кв. м, коридора № 3 площею 4,5 кв. м, кухні № 2 площею 4,9 кв. м та ванної кімнати № 4 площею 3,7 кв. м 
(а. с. 8-9).  
Згідно із частиною першою статті 48 ЖК УРСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.
Відповідно до статті 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як і наймач і члени його сім'ї.
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» судом роз'яснено, що в силу статті 104 ЖК УРСР суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. 
При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Не може бути самостійним предметом договору найму жилого приміщення кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом.
Ураховуючи зазначені правові норми, склад сім'ї сторін, розмір житлової площі, що припадає на одну особу, норму житлової площі для надання одній особі й вимоги, що ставляться до жилого приміщення (статті 47, 48, 
50 ЖК України), взаємовідносини сторін та наявність у квартирі ізольованих жилих кімнат, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2. у частині позовних вимог про встановлення порядку користування спірним жилим приміщенням.  
Проте, не можна погодитись з висновком апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання третіх осіб провести поділ особових рахунків з оплати комунальних послуг.
Відповідно до статті 19, частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між споживачами та виконавцями у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Розподіл особового рахунку можливий лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг.  
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково зазначені позовні вимоги ОСОБА_2., суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_2. не позбавлена можливості звернутися до підприємств, які надають комунальні послуги, для укладення відповідних договорів на погоджених сторонами умовах і тільки в разі виникнення спору може звернутися до суду з позовом до відповідачів, які надають такі послуги, та лише у разі їх відмови, звернутися з відповідним позовом про вирішення спору та про захист порушених прав. 
При цьому, зобов'язуючи ТОВ «Рівнетеплоенерго», ПАТ «Рівнегаз», РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», ПАТ «Рівнеобленерго», УЖКГ ВК Рівненської міської ради та ЖКП «Сонячне» провести розподіл рахунків з наданих послуг, не звернув увагу на те, що зазначені особи не були залучені до участі у справі належними сторонами у справі, тобто співвідповідачами. Також апеляційний суд не врахував тих обставин, що вимог про зміну наявних укладених між сторонами договорів про надання зазначених послуг позивачем заявлено не було. 
За змістом пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Відповідно до частини першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Згідно із статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Колегія суддів суду касаційної інстанції  дійшла висновку, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій в частині поділу особових рахунків з оплати комунальних послуг підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в позові.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати суддів Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_1, публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» та публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» задовольнити частково.
Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 21 жовтня 2016 року у частині зобов'язання поділу особових рахунків з оплати комунальних послуг скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Рівненська міська рада, товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго», публічне акціонерне товариство «Рівнегаз» (теперішня назва - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»), Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал», публічне акціонерне товариство «Рівнеобленерго», Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, житлово-комунальне підприємство «Сонячне», про зобов'язання товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго», публічне акціонерне товариство «Рівнегаз», Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал», публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго», Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, житлово-комунальне підприємство «Сонячне» провести розподіл рахунків з надаваних послуг між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з урахуванням встановленого порядку користування квартирою АДРЕСА_1 відмовити.
У решті рішення Апеляційного суду Рівненської області від 21 жовтня 
2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді                                                                                                  О.  В. Білоконь
                                                                                                             Є. В. Синельников
                                                                                                             С.  Ф. Хопта
                                                                                                             Ю. В. Черняк