Постанова
Іменем  України
 
20 березня 2019 року
м. Київ
 
справа № 463/2629/15-ц
провадження № 61-3131св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ПророкаВ. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «БанкЗолоті Ворота» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота»,
відповідач - ОСОБА_5,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року в складі судді Головатого Р. Я. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота» (далі - ПАТ «Банк Золоті Ворота») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БанкЗолоті Ворота» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 31 жовтня 2013 року між ПАТ  «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 193, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 1 470 000,00 грн. Банк зобов'язався надати кредит та виконав свої зобов'язання належним чином. Позичальник зобов'язався погашати кредит та сплачувати проценти, комісійну винагороду в повному обсязі відповідно до графіку платежів з кінцевим терміном погашення 30 жовтня 2015 року.
Усупереч умовам договору відповідач кредит не погашає та не сплачує відсотки, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, відсотками та пенею за прострочення сплати відсотків, яка станом на 25 травня 2015 року становить 1 535 066,26 грн, з яких: поточна заборгованість за кредитом - 1 470 000,00 грн, поточна заборгованість за відсотками - 6 161,92 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 49 657,80 грн, пеня за прострочення відсотків - 9 246,54 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» заборгованість за договором кредиту від 31 жовтня 2013 року в розмірі 1 535 066,26 грн, з яких: поточна заборгованість за кредитом - 1 470 000,00 грн, поточна заборгованість за відсотками - 6 161,92 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 49 657,80 грн, пеня за прострочення відсотків - 9 246,54 грн. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_5 своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконував, у зв'язку з чим порушив права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення наявної заборгованості з боржника.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що постановою правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 781 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Золоті Ворота». Позивачем не надано виписки з ЄДРПОУ про підтвердження реєстрації на момент звернення до суду. Позивач мав право на пред'явлення позову до 04 грудня 2014 року, оскільки до цього часу здійснював банківську діяльність. При поданні позовної заяви позивач не надав належних доказів щодо отримання кредиту шляхом видачі готівки через касу з позичкового рахунку № НОМЕР_1. Кредитний договір підписаний невідомою особою без належних на це повноважень та не завірений печаткою позивача. Розрахунок заборгованості за пенею є незрозумілим. Відповідач не був повідомлений належним чином про судове засідання в суді апеляційної інстанції.
У лютому 2017 року ПАТ «Банк Золоті Ворота» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Золоті Ворота» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити, ухвалені в справі судові рішення залишити без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що 31 жовтня 2013 року між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_5 укладено договір № 193 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого останньому надано кредит у розмірі 1 470 000,00 грн. Позичальник зобов'язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів (додаток 1 до договору, який є невід'ємною частиною договору), але не пізніше 30 жовтня 2015 року та сплатити проценти за користування кредитом за ставкою 4,5 % річних.
Після підписання кредитного договору банком належно виконано умови договору, видано ОСОБА_5 грошові кошти, обумовлені в договорі, що підтверджено заявою на видачу готівки від 31 жовтня 2013 року № 344341.
У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань перед банком утворилася заборгованість, яка станом на 25 травня 2015 року становить 1 535 066,26 грн, з яких 1 470 000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 6 161,92 грн - поточна заборгованість за відсотками, 49 657,80 грн - прострочена заборгованість за відсотками,  9 246,54 грн -  пеня за прострочення відсотків.
31 жовтня 2013 року між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Велта» (заставодавець) та ПАТ «Банк Золоті Ворота» (заставодержатель) укладено договір застави майнових прав № 193/1. На підставі цього договору на забезпечення виконання вимог заставодержателя до ОСОБА_5 за договором про надання споживчого кредиту від 31 жовтня 2013 року № 193 та всіма додатковими угодами до нього (додатковими угодами, що виникатимуть у майбутньому щодо змін умов основного зобов'язання - збільшення, зменшення відсоткової ставки, строку дії основного зобов'язання, зменшення, збільшення розміру кредиту тощо), а саме: повернення кредиту у розмірі 1 470 000,00 грн - 30 жовтня 2015 року, сплати відсотків за користування кредитом за ставкою 4,5 % річних, неустойки та інших можливих витрат заставодержателя, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником зобов'язань за кредитним договором, заставодавець передав у заставу заставодержателю належні йому майнові права за договором строкового банківського вкладу (депозиту) від 31 жовтня 2013 року № 31/10, а саме: право вимоги заставодавця до заставодержателя щодо повернення 1 500 000,00 грн на умовах депозитного договору.
Постановою правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 781 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» прийнято рішення відкликати банківську ліцензію ПАТ «Банк Золоті Ворота».
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 грудня 2014 року № 142 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Золоті Ворота» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БанкЗолоті Ворота» - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможних банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Єрмака В. О. строком на 1 рік з 05 грудня 2014 року до 04 грудня 2015 року.
Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 грудня 2015 року № 215 строки здійснення процедури ліквідації банку продовжено до 04 грудня 2016 року, а повноваження уповноваженої особи Фонду Єрмака В. О. підтверджено на строк ліквідації.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з тих підстав, що ОСОБА_5 своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконав, у зв'язку з чим порушені права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення наявної заборгованості з боржника.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. 
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до пунктів 4.1.1, 4.1.3 договору у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого пунктом 1.1 договору, та/або строків сплати процентів, комісійних винагород позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань за договором.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом (стаття 610, частина перша статті 612 ЦК України).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3.2.1 договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов'язується здійснювати погашення кредиту та процентів, комісійних винагород в повному обсязі та на умовах, передбачених договором.
Згідно з пунктами 3.2.4, 3.3.1 договору позичальник має повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, комісійні винагороди та неустойку незалежно від строку виконання зобов'язань у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань зі сплати кредиту, процентів або комісійних винагород. Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту і сплати процентів, сплати неустойки та відшкодування інших збитків, заподіяних неналежним виконанням зобов'язань.
У разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів (стаття 1052 ЦК України).
Як відомо з матеріалів справи, з позовом про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_5, яка утворилася на підставі договору про надання споживчого кредиту, 25 травня 2015 року в інтересах ПАТ «Банк Золоті Ворота» звернулася уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Золоті Ворота» ЄрмакВ. О., підписавши позовну заяву, яка містить одночасно перелік документів, які додаються до позовної заяви.
Із доданих до матеріалів справи документів відомо, що повноваження виконавця розрахунку заборгованості ХарченкоН. А. підтверджені наказом про її призначення на посаду.
З прийняттям рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 грудня 2014 року № 142 про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Золоті Ворота» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможних банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Єрмака В. О. строком на 1 рік з 05 грудня 2014 року до 04 грудня 2015 року, останній діє в інтересах банку, в зв'язку з чим вправі звертатися до суду з позовами до осіб, які допустили порушення прав банку. 
Відкликання ліцензії, початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Золоті Ворота» та призначення уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Золоті Ворота» не є підставою для припинення виконання умов договору.
Факт видачі кредитних коштів ОСОБА_5 підтверджено первинним бухгалтерським документом - заявою на видачу готівки від 31 жовтня 2013 року № 344341.
Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 грудня 2015 року № 215 строки здійснення процедури ліквідації банку продовжено до 04 грудня 2016 року, а повноваження Уповноваженої особи Фонду Єрмака В. О. підтверджено на строк ліквідації.
Надані суду виписки із рахунків як письмові докази відповідають умовам кредитного договору і не містять незрозумілих розрахунків нарахувань сум, які утворюють загальну заборгованість в розмірі 1 535 066,26 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалені у справі судові рішення відповідають статті 263 ЦПК України,  при вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Доводи касаційної скарги про неповідомлення про судове засідання спростовуються матеріалами справи, з яких відомо, що ОСОБА_5 18 грудня 2015 року подав до суду заявку на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою sms-повідомлення (а. с. 71). 
Про розгляд справи судом апеляційної інстанції 22 вересня 2016 року ОСОБА_5 повідомлений за допомогою sms-повідомлення 22 серпня 2016 року (а. с. 229).
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2016 року зупинено виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання (дію) цього рішення.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.
Поновити виконання (дію) рішення  Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                                С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                            В. В.Пророк 
 
І.М. Фаловська 
 
С.П. Штелик