ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 740/3887/16-ц
провадження № 61-13034св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Стрільчука В. А., 
суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І., 
 
учасники справи:
позивачі : ОСОБА_4, ОСОБА_5,
відповідачі: ОСОБА_6, приватний нотаріус Ніжинського міського округу Чернігівської області Зеленський Валерій Вадимович,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року, ухвалене  у складі судді Ковальової Т. Г., та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Лакізи Г. П., Тагієва С. Р., Харечко Л. К.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися з позовом про визнання заповіту нікчемним.
 
Посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько - ОСОБА_8, а                            ІНФОРМАЦІЯ_2 - їх дід ОСОБА_9 Після смерті батька вони є спадкоємцями діда за законом.
 
25 липня 2016 року вони звернулися до приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус повідомила, що 22 серпня 2014 року від імені ОСОБА_9 складено заповіт на користь ОСОБА_6
 
Посилаючись на те, що відповідач могла протиправно заволодіти паспортом ОСОБА_9 та ввести в оману нотаріуса при посвідченні заповіту, оскільки дід мав поганий зір і не міг себе обслуговувати, складання заповіту на користь сторонньої особи, на думку позивачів, не відповідає здоровому глузду та волевиявленню покійного ОСОБА_9, тому  заповіт, складений від мені ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6, є нікчемним.
 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.
 
Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, вважаючи їх законними та обґрунтованими.
 
У червні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що суд не встановив всіх фактичних обставин справи, які свідчать про нікчемність заповіту; не взяв до уваги, що спадкодавець мав поганий зір та обмежену можливість у русі, тому не міг сам підписати заповіт, складений на користь сторонньої особи. Наведені обставини свідчать про нікчемність заповіту через порушення вимог щодо форми заповіту та його посвідчення.
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та  ухвалою цього ж суду від 27 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Вказана справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
 
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9
 
Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є його спадкоємцями за правом представлення, оскільки їх батько, ОСОБА_8, син ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
 
22 серпня 2014 року ОСОБА_9 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Зеленським В. В., за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, спадкодавець заповідав ОСОБА_6
 
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказували на те, що їх дід ОСОБА_9 мав слабкий зір і не мав можливості читати особисто текст заповіту, а, відтак, його посвідчення згідно зі статтею 1253 ЦК України мало відбуватися при свідках. Оскільки в тексті заповіту відсутні будь-які відомості про свідків, заповіт як такий, що складений з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, є нікчемним відповідно до частин першої, другої                              статті 1257 ЦК України. Також зазначали, що відповідач ОСОБА_6 могла ввести в оману приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Зеленського В. В. при посвідчені заповіту, оскільки мала оригінал паспорта ОСОБА_9, замість якого до нотаріуса міг прийти інший чоловік похилого віку.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачами не надано доказів і не доведено обставин, які б свідчили про порушення вимог статей 1248, 1257 ЦК України при посвідченні оспорюваного ними заповіту.
 
Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів з огляду на наступне. 
 
Відповідно до частини першої статті 10, статті 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Статтями 1233, 1234 ЦК України визначено, що заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має особа з повною цивільною дієздатністю і це право здійснюється особисто. 
 
Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами.
 
Відповідно до статті 1257 ЦК України нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.
 
Отже, закон пов?язує визначення заповіту як нікчемного з обставинами, що можуть свідчити про складення його особою, яка не мала на це права, або з порушенням форми заповіту та порядку його посвідчення.
 
Наведені обставини повинні бути доведені особами, які звертаються до суду з позовом про визнання заповіту нікчемним.
В обґрунтування позову позивачі посилались на те, що ОСОБА_9 мав такі фізичні вади, які унеможливлювали вчинення ним самостійних дій з підписання заповіту.
 
Відхиляючи ці доводи, суд дійшов висновку, що факт самостійного прочитання заповіту заповідачем підтверджується власноруч зробленим ним записом: «Заповіт мною прочитаний вголос і з моїх слів записаний вірно. Підпис».
 
Факт належності підпису викладеного запису у заповіті ОСОБА_9 позивачами визнається і не оспорюється.
 
Сама по собі та обставина, що ОСОБА_9, можливо, мав вади зору, не свідчить про неможливість особисто прочитати заповіт.
 
Отже, суди дійшли висновку, що позивачами не надано належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_9 через слабкий зір не міг самостійно прочитати текст заповіту, а також доказів складання заповіту з порушенням його форми. 
 
Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, зміст судових рішень відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час їх ухвалення, щодо законності й обґрунтованості.
 
Доводи, викладені в касаційній скарзі, про те, що заповіт вчинено заповідачем  у хворобливому стані без належного усвідомлення значення своїх дій, не спростовують висновків судів, оскільки допустимих та належних доказів на підтвердження таких доводів позивачі при розгляді справи не надали, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивачів.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів також не спростовують, на законність судових рішень не впливають, оскільки стосуються повторної переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій з додержанням вимог цивільного процесуального законодавства, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Наявністю обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, заявники касаційну скаргу не обґрунтовують і касаційним судом таких обставин не встановлено.
 
Оскільки касаційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, перерозподілу судових витрат не здійснюється.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416, 418, 419, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення. 
 
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик