П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 квітня 2019 року
м. Київ
 
Справа № 808/705/16
Провадження № 11-1446апп18
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Саприкіної І. В.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П. , Прокопенка  О. Б. , Ситнік О. М ., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року (суддя Нечипуренко О. М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року (у складі колегії суддів Головко О. В., Суховарова А. В., Ясенової Т. І.) у справі за його позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Андросенко Анни Олександрівни (далі - державний реєстратор), треті особи: ОСОБА_5 , Хортицький відділ Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (Хортицький ВДВС Запорізького МУЮ), Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Свинаренко Олена Володимирівна (далі - приватний нотаріус Свинаренко О. В.), про визнання протиправним та скасування рішення,
УСТАНОВИЛА:
У лютому 2016 року ОСОБА_4  звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора, треті особи: ОСОБА_5 , Хортицький ВДВС Запорізького МУЮ, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», приватний нотаріус Свинаренко О. В., у якому просив визнати неправомірними дії державного реєстратора та скасувати прийняте ним рішення від 22 січня 2016 року № 27901048 про державну реєстрацію за   ОСОБА_5  права власності на нерухоме майно (квартиру), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що державний реєстратор з порушенням Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 
(далі - Закон № 1952-IV) провів державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна. 
Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 16 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року, закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України 
(далі - КАС України) у редакції, чинній на момент постановлення судових рішень, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
Позивачу роз`яснено, що спірні правовідносини регламентовані нормами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 
Не погодившись із такими судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
На обґрунтування касаційної скарги  ОСОБА_4 зазначив, що у спірних правовідносинах державний реєстратор здійснює владні управлінські функції, тобто за своїм характером цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 01 серпня 2016 року відкрив касаційне провадження за вказаною скаргою.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким КАС України викладено в новій редакції. 
Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 11 грудня 2018 року згадану вище справу передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до ч. 6 ст. 346 КАС України (у редакції Закону 
№ 2147-VIII), оскільки учасник справи оскаржує судові рішення з підстави порушення правил предметної юрисдикції.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду встановила таке.
В Хортицькому ВДВС Запорізького МУЮ перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 25 жовтня 2010 року № 2-983, виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості у розмірі 229 тис. 619 грн 05 коп.
Також в цій виконавчій службі на виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 01 січня 2010 року № 6-2304, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованості у розмірі 170 тис. 103 грн 34 коп.
19 вересня 2012 року державним виконавцем Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ було складено акт опису та арешту квартири, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу квартири від 29 листопада 2007 року № 268).
09 квітня 2013 року між Хортицьким ВДВС Запорізького МУЮ та Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» (далі - ПП «СП «Юстиція») укладено договір № 05/118/13/А про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів щодо реалізації зазначеного арештованого нерухомого майна (квартири).
Прилюдні торги призначались неодноразово, а саме: на 29 квітня 2013 року та 30 травня 2013 року, однак вони не відбулись через відсутність покупців, у зв`язку з чим квартиру було уцінено.
Треті прилюдні торги були призначені на 01 липня 2013 року, і відповідно до протоколу № 05/118/13/А-1 переможцем торгів став ОСОБА_4 , який придбав майно, що належало боржнику ( ОСОБА_5 .) за ціною 134 тис. 500 грн. 
05 липня 2013 року ОСОБА_4 сплатив у повному обсязі на депозитний рахунок Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ грошові кошти за придбану квартиру.
31 липня 2013 року приватний нотаріус Свинаренко О. В. на підставі акта про проведені прилюдні торги видала ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено відповідний запис № 1274.
У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПП «СП «Юстиція», Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ, третя особа: ОСОБА_4 , ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», приватний нотаріус Свинаренко О. В., про визнання недійсними протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та виданого свідоцтва про право власності на це нерухоме майно.
Справа судами розглядалась неодноразово.
Хортицький районний суд м. Запоріжжя рішенням від 29 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року, задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5 та визнав прилюдні торги, які відбулися 01 липня 2013 року щодо реалізації квартири позивача у м.  АДРЕСА_1 , недійсними, оскільки такі проведені з порушення вимог ч. 5 ст. 58 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження». Визнав недійсним та скасував свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 31 липня 2013 року, видане ОСОБА_4 , та зобов`язав виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 1274 про реєстрацію такого права 
(справа № 337/619/14-ц).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у справі про перегляд рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
На підставі вказаних судових рішень у цивільній справі № 337/619/14-цу січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Свинаренко О. В. із заявою про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису від 31 липня 2013 року № 1274 щодо реєстрації за ОСОБА_4 права власності на квартиру у АДРЕСА_1 , 
За результатом розгляду вказаної заяви та доданих до неї судових рішень 14 січня 2016 року приватний нотаріус Свинаренко О. В. виключила з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис від 31 липня 2013 року № 1274.
В подальшому  ОСОБА_5 звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію за ним права власності на спірну квартиру, за результатом розгляду якої 22 січня 2016 року державний реєстратор прийняла рішення № 27901048 про державну реєстрацію за ним права власності на квартиру, загальною площею 52,25 м^2,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис № 12981478. Підставою для такої реєстрації слугував договір купівлі-продажу квартири від 29 листопада 2007 року № 268.
Вважаючи протиправним прийняте державним реєстратором рішення від 22 січня 2016 року № 27901048 про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно (квартиру), та внесення на підставі цього рішення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,  ОСОБА_4 звернувся до суду із цим адміністративним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення правил предметної юрисдикції, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України).
Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС Україниє переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень 
(нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України). 
Наведені норми узгоджуються з положеннями ст. 2, 4 та 19 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. 
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. 
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Як убачається з матеріалів справи,  ОСОБА_4 звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та вчиненого на підставі цього рішення запису про реєстрацію за        ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно (квартиру), оскільки реєстрація права власності за третьою особою відбулась з порушенням процедури, встановленої Законом № 1952-IV, а саме: державний реєстратор не взяла до уваги судові рішення у справі № 337/619/14-ц, якими не було встановлено наслідків скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за     ОСОБА_4 , і провела реєстрацію на підставі первинного 
документа - договору купівлі-продажу.
Крім того, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, у вересні 2013 року ОСОБА_4 звертався з цивільним позовом (справа № 337/5295/13-ц) до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. 
За результатом розгляду цивільної справи № 337/5295/13-ц Хортицький районний суд м. Запоріжжя рішенням від 16 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 травня 2015 року, задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 і зобов`язав відповідачів усунути перешкоди у реалізації позивачем права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання громадян ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням, та зобов`язав виселити вказаних осіб із спірної квартири, а ОСОБА_4 вселити до цього житлового приміщення.
Однак, в подальшому Хортицький районний суд м. Запоріжжя рішенням від 17 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року, задовольнив заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2015 року у цивільній справі № 337/5295/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Скасував рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2015 року та ухвалив нове судове рішенняпро відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 Це рішення набрало законної сили і є чинним. 
Виходячи з наведеного, можна прийти до висновку, що позивач, не отримавши бажаного результату при розгляді справи в цивільній юрисдикції, звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на захист своїх прав щодо спірної квартири, право власності на яку зареєстровано за третьою 
особою - ОСОБА_5 , тобто на поновлення порушеного третьою особою у справі права власності ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна (квартиру).
Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою ОСОБА_4 з припиненням у зв`язку з прийняттям державним реєстратором рішення від 22 січня 2016 року № 27901048 права власності на спірне нерухоме майно (квартиру), що належала йому на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності від 31 липня 2013 року, та реєстрацією цього права за ОСОБА_5 Тобто, позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача.
Таким чином, спірні правовідносини стосуються речового права на спірне нерухоме майно (квартиру), яке на думку позивача, набуто третьою особою у неналежний спосіб, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду приходить до висновку, що у цій справі існує невирішений спір про право, а тому подальше оспорювання правомірності набуття третьою особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна. Такий спір з урахуванням суб`єктного складу учасників справи має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року № 818/687/17.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПКУкраїни (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Положеннями ст. 19 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII) також передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Пунктом 10 ч. 2 ст. 16 ЦК Українипередбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, (…), їхніх посадових і службових осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, (…), якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Ураховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір про визнання неправомірними дій державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесення запису про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та внесення запису про державну реєстрацію права власності за іншою особою має розглядатися як спір, що пов`язаний із захистом цивільних прав позивача на нерухоме майно, яке вже зареєстровано за іншою особою.
З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду встановила правомірність висновків судів попередніх інстанцій, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року та

 
ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач | | | І. В. Саприкіна
Судді: | | |
| Н. О. Антонюк С. В. Бакуліна Д. А. Гудима В. І. Данішевська О. Р. Кібенко В. С Князєв Л. М. Лобойко | | Н. П.    Лященко О.  Б.  Прокопенко  О. М. Ситнік О. С. Ткачук В. Ю. Уркевич О. Г. Яновська