Постанова
Іменем України
 
14 березня 2019 року
м. Київ
 
справа № 686/20473/15-ц
провадження № 61-24946св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,  
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Делівері»,
треті особи: акціонерне товариство «Страхова компанія «Злагода», ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 як представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року у складі судді Волошина В. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Немировської О. В., Соколової . В., Чобіток А. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» (далі - ТОВ «Делівері» про стягнення 127 497,30 грн вартості втраченого з вини відповідача вантажу.
 
В обґрунтування позову посилався на те, що 23 липня 2015 року він відправив на ім'я ОСОБА_5 вантаж вагою 1 409 кг, об'ємом 4,61 куб. м, вартістю             127 497,30 грн зі складу представництва відповідача «Хмельницький-2 Речовий ринок» на склад «Харків-1», квитанція про прийом вантажу № 2260045349, з додатковою послугую «Заборона видачі».
 
Посилаючись на те, що відповідач умови договору не виконав, оскільки видав відправлений вантаж без згоди позивача, у зв'язку з чим вантаж є втраченим, і відповідач зобов'язаний сплатити позивачу його вартість, в добровільному порядку вартість вантажу не повернув, а АТ «Страхова компанія «Злагода» вважає, що страховий випадок не настав, ОСОБА_4 просив позов задовольнити.
 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                            від 19 жовтня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_5
 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                                від 11 грудня 2015 року справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позивачем вини відповідача у втраті вантажу.  
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій 25 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 як представник ОСОБА_4 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду             м. Києва від 26 жовтня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким позов                ОСОБА_4 задовольнити. 
 
Надходження касаційної скарги 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Шевченківського районного суду м. Києва. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
12 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи касаційної скарги 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ОСОБА_4 не надавав письмового підтвердження на видачу вантажу ОСОБА_5, а тому  ТОВ «Делівері» не повинно було здійснювати його видачу. Невиконання товариством умови договору перевезення вантажу, зокрема, щодо замовленої ОСОБА_4 послуги «Заборона видачі», призвело до втрати вантажу та завдання позивачу збитків у сумі вартості втраченого багажу.
 
На час розгляду справи Верховним Судом заперечення/відзиви на касаційну скаргу не надходили.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди встановили, що 23 липня 2015 року ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_5 відправив вантаж вагою 1 409 кг, об'ємом 4,61 куб. м, вартістю 127 497,3 грн з додатковою послугою «Заборона видачі». Відправка вантажу здійснювалася зі складу представництва відповідача «Хмельницький-2 Речовий ринок» на інший склад відповідача «Харків-1», що підтверджується квитанцією про прийом вантажу від 23 липня 2015 року № 2260045349. 
 
Після доставки вантажу на склад експедитора в м. Харків та отримання листа про зняття заборони на видачу разом із копією паспорта відправника                ОСОБА_4, 06 серпня 2015 року вантаж видано отримувачу ОСОБА_5, який пред'явив паспорт громадянина України, що підтверджується копією акта отримання багажу від 06 серпня 2015 року  № А-21000000041995. 
 
2. Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального 
права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Відповідно до частини першої статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
 
Згідно зі статтею 934 ЦК України за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.
 
Відповідно до Правил транспортування експедирування вантажів (багажу), затверджених наказом ТОВ «Делівері» від 20 листопада 2012 року № 39 з внесеними змінами (далі - Правила), відповідач здійснює транспортне експедирування вантажів (багажу) у порядку, передбаченому цими Правилами, Законом України «Про транспорт», Законом України «Про дорожній рух», Статутом автомобільного транспорту України, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, ЦК України, ГК України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють транспортно-експедиторську діяльність.
 
Транспортне експедирування вантажів (багажу) здійснюється на підставі договору на надання транспортно-експедиторських послуг, що укладається між замовником (вантажовідправником, вантажоодержувачем) і експедитором, і (або) заявки вантажовідправника на перевезення вантажу.
 
Пунктом 6.1 Правил передбачено, що видача вантажу (багажу) проводиться експедитором по електронним актам отримання вантажу (багажу) особам, зазначеним вантажовідправником у квитанції в якості вантажоодержувача, за умови заповнення всіх граф акту, з обов'язковим пред'явленням документа, що посвідчує особу - паспорта або водійського посвідчення, що діють на території України.
 
Згідно з додатком до наказу від 10 вересня 2012 року  № 40-1 зі змінами та доповненнями від 15 червня 2015 року (далі - Наказ) про порядок надання додаткової послуги «Заборона видачі» для зняття заборони видачі клієнти - відправники можуть, зокрема, надати копію паспорта з листом про зняття заборони особисто або засобами факсимільного зв'язку.
 
Порушенням зобов'язання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
 
Встановивши, що ТОВ «Делівері» обов'язок з перевезення вантажу з                           м. Хмельницького до м. Харкова виконало в повному обсязі, вантаж доставлено та видано ОСОБА_5 як належному отримувачу з дотриманням Правил та Наказу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
 
Матеріали  справи  не  містять  доказів  звернення  позивача  до правоохоронних 
органів з приводу отримання вантажу не ОСОБА_5, а іншою особою.
 
Належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом фактичних обставин справи ОСОБА_4 не надав, а тому його доводи на увагу не заслуговують. Обставини, на які ОСОБА_4 посилається в касаційній скарзі, з огляду на встановлені судом обставини, не мають значення для вирішення спору.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Аргументи касаційної скарги не ґрунтуються на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не спростовують висновків судів, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. 
 
В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну  скаргу  ОСОБА_6 як представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року  залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                Н. О. Антоненко
 
                                                                                                            В.І. Журавель
 
                                                                                                            В.І. Крат