ПОСТАНОВА
Іменем України

23 квітня 2019 року 
Київ
справа №804/5312/17
адміністративне провадження №К/9901/29711/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шарапи В.М.,
суддів - Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 (далі - Громадська організація) на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі судді Дурасова Ю.В. від 7 вересня 2017 року у справі за позовом Громадської організації до керівника апарату Апеляційного суду Дніпропетровської області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
1. У липні 2017 року Громадська організація звернулася до суду з зазначеним позовом. 
1.1 Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 21 серпня       2017 року на підставі пункту 4 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позовну заяву повернув.
1.2 Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, Громадська організація подала апеляційну скаргу.
2. Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 7 вересня      2017 року повернув апеляційну скаргу.
2.1 При цьому суд апеляційної інстанції виходив із того, що громадська організація, що діє без статусу юридичної особи, не має адміністративної процесуальної дієздатності, у зв'язку з чим не може особисто здійснювати адміністративні процесуальні права та обов'язки у суді в інтересах іншої особи.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
3. Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції, Громадська організація звернулася із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити до цього суду на новий розгляд у зв'язку із тим, що цим судом проігноровано той факт, що право звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів закріплено в Конституції України.
4. На обґрунтування касаційної скарги позивач зазначив, що ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року є незаконною, оскільки суд апеляційної інстанції неправильно витлумачив норми матеріального права при прийнятті оскаржуваної ухвали про повернення апеляційної скарги, у зв'язку з чим було обмежено доступ позивача до судочинства.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції
5. Конституція України
5.1 Стаття 8.   В Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
6. Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин)
6.1 Стаття 6.   Право на судовий захист
1. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
2. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.
3. Суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
4. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.
6.2 Стаття 48. Адміністративна процесуальна правосуб'єктність
1. Здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).
2. Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.
3. Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
6.3 Частина перша, друга статті 50. Сторони
1. Сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
2. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.
6.4 Частина перша, восьма статті 56.   Представники
1. Сторона, а також третя особа в адміністративній справі можуть брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника.
8. Як законні представники діють також органи та інші особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.
6.5 Частина перша, третя статті 60. Участь у справі органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб
1. У випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати адміністративному суду докази, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до адміністративного суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів. 
З метою захисту прав і свобод людини і громадянина у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини може особисто або через свого представника звертатися до адміністративного суду з адміністративним позовом (заявою), брати участь у розгляді справ за його адміністративним позовом (заявою), а також на будь-якій стадії розгляду вступати у справу, провадження в якій відкрито за адміністративними позовами (заявами) інших осіб, подавати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у тому числі у справі, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом (заявою) іншої особи. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини повинен обґрунтувати адміністративному суду неможливість особи самостійно здійснювати захист своїх інтересів. Невиконання Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини вимог щодо надання зазначеного обґрунтування має наслідком застосування положень, передбачених   статтею 108   цього Кодексу.
3. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі як законні представники або вступити у справу за своєю ініціативою з метою виконання покладених на них повноважень.
6.6 Частина п'ята статті 187 Вимоги до апеляційної скарги. 
5. Апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або її представником, який додає оформлений належним чином документ про свої повноваження, якщо цей документ не подавався раніше. В апеляційній скарзі зазначається дата її подання.
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги
7. Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
8. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України; у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).
9. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
10. Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що для реалізації права звернення до адміністративного суду в інтересах інших осіб певна особа має бути наділена відповідною адміністративною процесуальною дієздатністю. Крім того, таке право має бути визначено відповідною нормою закону.
11. Законом України від 22 березня 2012 року №4572-VI «Про громадські об'єднання» (далі - Закон №4572-VI; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), яким, зокрема, врегульований порядок діяльності громадських об'єднань, встановлено, що громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу.
12. Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 4572-VI громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.
13. Громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. (частина третя статті 1 Закону №4572-VI).
14. Права громадського об'єднання (незалежно від правового статусу) для здійснення своєї мети (цілей) встановлені в частині першій статті 21 Закону        №4572-VI, а саме: громадське об'єднання має право:
1) вільно поширювати інформацію про свою діяльність, пропагувати свою мету (цілі);
2) звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами;
3) одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації;
4) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у розробленні проектів нормативно-правових актів, що видаються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування і стосуються сфери діяльності громадського об'єднання та важливих питань державного і суспільного життя;
5) проводити мирні зібрання;
6) здійснювати інші права, не заборонені законом.
15. Виходячи з вказаної норми, колегія суддів вважає, що громадська організація без статусу юридичної особи має право звертатись із заявами до суду, але виключно для захисту своїх прав та інтересів, що відповідає принципу, закріпленому в статті 6 КАС України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), згідно якому ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом (частина четверта статті 6 КАС України). Крім того, вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від           16 грудня 1997 року у справі "Католицька церква Ла Кане проти Греції", відповідно до §41 якого невизнання за об'єднанням громадян без статусу юридичної особи процесуальної правоздатності шляхом обмеження можливості звернутись до суду за захистом своїх прав є запереченням самої суті права на суд.
16. Конституційний Суд України в рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 у справі за конституційним зверненням асоціації „Дім авторів музики в Україні" щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України „Про судовий збір" у взаємозв'язку з положеннями пункту „г" частини першої статті 49 Закону України „Про авторське право і суміжні права" зазначив, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.
17. Тобто, право на звернення Громадської організації до суду в інтересах свого члена повинно бути прямо закріплено в законі.
18. У даному випадку ані процесуальний закон, ані Закон №4572-VI не наділяють громадську організацію без статусу юридичної особи правом представляти інтереси інших осіб в адміністративному суді.
19. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Громадська організація не мала адміністративної процесуальної дієздатності звертатися до суду із позовом в інтересах свого члена - ОСОБА_1, тому підставно повернув апеляційну скаргу.
20. При цьому, колегія суддів зазначає, що право позивача - особи, в інтересах якої звернулась Громадська організація "Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація", на доступ до суду жодним чином не обмежене, оскільки судом розглянуто виключно питання щодо дотримання законодавчо встановленого порядку звернення до адміністративного суду Громадської організації, і вказане не позбавляє права позивача самостійного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
21. За таких обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув апеляційну скаргу, як таку, що подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.
22. Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновком суду апеляційної інстанцій у справі, якими доводи скаржника відхилено.
23. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів виходила з того, що всі обґрунтування сторін були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, їм було надано належну правову оцінку. Жодних підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанцій не встановлено.
24. Частиною першою статті 350 КАС України (у редакції, що діє з 15 грудня             2017 року) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
25. Колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи безпідставними, а висновки суду апеляційної інстанції - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
26. Касаційну скаргу громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
27. Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року залишити без змін.
28. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  В.М. Шарапа
Судді:                                                                                                          В.М. Бевзенко
                                                                                                          Н.А. Данилевич