ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року 

Київ
справа №814/3790/14
адміністративне провадження №К/9901/5931/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Бившевої Л.І., суддів: Шипуліної Т.М.,  Хрхуляка В.В., розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Микалаївської митниці  ДФС на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Микалаївської митниці  про визнання протиправним і скасування рішення, 

У С Т А Н О В И В:
          
ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» подало до суду позов, в якому просило визнати протиправним і скасувати рішення Миколаївської митниці Міндоходів від 24.11.2014 № 504000003/2014/000058/1 про коригування митної вартості товарів та про визнання нечинною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 24.11.2014 № 504010000/2014/00020. 

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 21.01.2015 позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення Миколаївської Митниці Міндоходів від 24.11.2014 №  504000003/2014/000058/1 та визнав нечинною і скасував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 24.11.2014 № 504010000/2014/00020.
Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 06.10.2015 залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.08.2015.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач для оформлення товару за першим методом (за ціною контракту) надав усі передбачені чинним законодавством документи для підтвердження ціни товару, що імпортується. Митниця безпідставно застосувала резервний метод визначення митної вартості товару та не довела неможливість визначення митної вартості товару за ціною контракту та необхідності визначення такої вартості за другорядним методом. Скасування рішення Митниці про коригування митної вартості товарів є підставою для скасування картку відмови.

Миколаївська митниця ДФС подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що відправник, перевізник та одержувач зобов'язані були здійснити страхування відповідальності і включити суму страхування до митної вартості товару. Умови контракту не відповідають формулі визначення вартості товару, оскільки перевезення товару здійснено на умовах CPT, а формула, яка була взята за основу для визначення вартості товару, визначена на умовах FOB MED. Суди не витребували у позивача пояснень та їх документального підтвердження щодо підстав отримання суттєвої знижки на придбання товару у посередника за умовами поставки CPT з безкоштовною доставкою порівняно з найнижчою європейською вартістю аналогічного товару за умов поставки FOB без обов'язку продавця доставити товар. Суди не надали належної оцінки тому, що декларант не надав витребуваного митницею договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов'язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається. Окрім того, позивач не надав прайс-листи, каталоги або специфікації, що унеможливило оцінити митницею комерційну пропозицію виробника товару.   

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11.01.2016 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Миколаївської митниці ДФС.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції. 

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від   03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 19.04.2019 призначив попередній розгляд справи на 23.04.2019. 

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, зважає на таке. 
Суди попередніх інстанцій встановили, що декларант - ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» подав до митниці електронну декларацію від 24.11.2014 № 504010000/2014/003018, згідно з якою митна вартість товару, придбаного на підставі зовнішньоекономічного контракту від 01.04.2013 № RF/RD/79-13/11-M ТОВ «Єдіная торговая компанія», визначена за ціною контракту (метод №1).

При цьому митна вартість товару у вищезазначеній митній декларації в графі № 43 була заявлена за основним методом оцінки - за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження митної вартості товару в якості основних документів позивачем були надані відповідачу: контракт від 01.04.2013 № RF/RD/79-13/11-М; специфікацію від 21.05.2014 № 16; інвойс від 14.11.2014 № V-324.

Згідно зі статтею статті 363 Митного кодексу України під час здійснення митного контролю та митного оформлення митної декларації за допомогою програми Інспектор використовується система управління ризиками.

При занесені декларацій позивача до програми Інспектор спрацював ризик відносно митної вартості товару, тобто, програма автоматично перевела декларацію до групи ризику та визначила обов'язковість додаткових заходів, які повинен здійснити інспектор з метою забезпечення належного контролю митної вартості товару.

На етапі перевірки митної вартості товару відповідач відмовив позивачу у визнанні митної вартості товарів за першим (основним) методом із посиланням на те, що подані декларантом документи не містять усіх даних на підтвердження числових значень складових митної вартості (відсутня інформація щодо страхування оцінюваного товару) та не надані банківські платіжні документи. 

У зв'язку з цим 24.11.2014 відповідач направив на адресу позивача повідомлення №  12552 із запитом про надання додаткових документів: бухгалтерської документації щодо оплати складових митної вартості (страхування), страхового полісу, банківських документів про здійснення оплати за оцінюваний товар; висновків про вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару; договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов'язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

На виконання зазначеної вимоги та на підтвердження заявленої митної вартості товару і обраного методу її визначення позивач надав відповідачу згідно з листом від 24.11.2014 № 466/101-10: платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах від 20.11.2014 № 5244; біржові котирування Caustik Soda (Europe) міжнародної біржової організації ICIS pricing за останні 4 тижня, що формували цінову політику на каустичну соду згідно умов контракту та Специфікації № 16, датовані 25.04.2014, 02.05.2014, 09.05.2014, 16.05.2014.

Згідно з наданою позивачем інформацією щодо біржових котирувань, ціна на товар за Специфікацією № 17 складала 260,00 доларів США та розраховувалась ним як різниця між середньою котировкою за мінусом 40 доларів США, що відповідало умовам пункту 2.3 контракту. Позивач зазначав, що інші витребувані відповідачем в запиті документи відсутні, оскільки за умови контракту товар не страхувався, а інші договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов'язаними з контрактом на поставку товару не укладались.

Миколаївська митниця Міндоходів прийняла рішення від 24.11.2014 № 504000003/2014/000058/1 про коригування митної вартості товарів. У рішення визначені такі обставини його прийняття та інформація, що використовуються митним органом для визначення митної вартості: Метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), не застосовується у зв'язку з тим, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відсутня інформація щодо страхування оцінюваного товару), заявлена митна вартість не підтверджена документально: надані біржові котирування не відповідають вимогам пункту 2.3 контракту від 01.04.20123 № RF/RD/79-13/11-М, декларантом не надані в повному обсязі витребувані митним органом додаткові документи для підтвердження митної вартості. У зв'язку з відсутністю цінової інформації щодо вартості ідентичних товарів метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосовується. Основою для визначення митної вартості є вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продані в Україну і час експорту яких є максимально наближеним до митного оформлення оцінюваних товарів, за рівнем 0,6197 $/кг (МД №902050000/2014/10792 від 10.11.2014. Перелік додаткових документів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, витребуваних митницею: бухгалтерська документація щодо оплати складових митної вартості (страхування); страховий поліс; щодо формування товару з документальним обґрунтуванням зниження ціни товару на 40 доларів США відповідно до пункту 2.3 контракту; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та біржові котирування ICIS prising відповідно до умов пункту 3.3 контракту; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) на поставку товарів, митна вартість яких визначається. Декларант листом від 24.11.2014 № 466/101-10 надав додаткову угоду від 02.06.2014 № 6 до контакту, інші зазначені у листі документи декларант надав разом з МД № 504010000/2014/003018.

Таким чином, митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості, а саме:  за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. 

У зв'язку із зазначеним посадова особа митниці заповнила картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № 504010000/2014/00020. 

Позивач був не згоден з прийнятим рішенням про коригування митної вартості товару, але враховуючи потребу у використанні товару в господарській діяльності,  керуючись частиною сьомою статті 55 Митного кодексу України, звернувся до митниці з проханням випуску товару, що декларується, у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України, та з метою здійснення митного оформлення товару 25.11.2014 подав до Митного органу нову митну декларацію № 504010000/2014/003029, в якій ціну ввезеного товару визначив відповідно до прийнятого відповідачем рішення про визначення митної вартості № 504000003/2014/000058/1, сплатив усі обов'язкові платежі, здійснив митне оформлення і як наслідок - товар був випущений у вільний обіг. 

Згідно зі статтею 49 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Згідно з частиною п'ятою цієї статті забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини 6 цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини першої статті 60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Відповідно до частини одинадцятої статті 264 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Статтею 320 МК України запроваджено вибірковість митного контролю, яка, зокрема, означає те, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками (частина перша).

У логічному зв'язку з наведеним положенням перебуває положення частини другої статті 361 цього ж Кодексу, відповідно до якої органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.

Згідно з пунктом 3.5 Положення про систему аналізу й селекції факторів ризику при визначенні окремих форм митного контролю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 27.05.2005 № 435, одним із критеріїв ризику закріплено факт того, що «заявлена митна вартість товарів значно відрізняється від ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів при їх увезенні на митну територію Україну.

За результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до статті 337 МК України, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування інструментів з управління ризиками (пункт 7.1 Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками в митній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №597).

Таким чином, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим митниця може витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі можливі документи, передбачені у статті 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Суди попередніх інстанцій установили, що позивач разом з митною декларацією в повному обсязі надав митниці документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які підтверджують митну вартість товару. Подані позивачем документи для визначення митної вартості товару є достатніми, не містять розбіжностей, ознак підробки та містять усі відомості, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 

У рішення про коригування заявленої позивачем митної вартості товарів однією з підстав для відмови зазначено - відсутність інформації щодо страхування оціночного товару, однак позивач згідно з листом від 16.07.2014 № 302/101-10 надав митниці інформацію щодо страхування оціночного товару, зокрема зазначив, що згідно з контрактом вантаж, що є предметом угоди, не страхувався і згідно з базисом поставки СРТ правил Інкотермс 2010 жодна зі сторін зовнішньоекономічного контракту не має зобов'язання з обов'язкового страхування що виключає обов'язок та можливість надання відповідних документів. Щодо вимоги митниці про надання цінової інформації щодо вартості товару, то суди зазначили, що оплата декількох інвойсів за одним платіжним дорученням не є доказом відсутності цінової інформації щодо вартості товару. Митниця не обґрунтувала та не довела неможливість визначення митної вартості за ціною контракту за методом № 1, а також правомірність обрання другорядного методу  - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.
Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди не допустили неправильного їх застосування. 

Доводи, наведені в касаційній скарзі, якими контролюючий орган обґрунтовує свою позицію щодо правомірності оскаржуваного рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, не спростовують правильності висновків судів. Так, якщо за твердженням декларанта страхування не здійснювалось, а інших договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов'язаних з контрактом на поставку товару, митна вартість якого визначається, не укладалось, то декларант повинен підтвердити тільки ті витрати, які пов'язані з витратами, які фактично увійшли до митної вартості, адже відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Так само декларант має підтвердити тільки ті витрати на доставку товару, які фактично понесені у відповідності до умов контракту та увійшли до митної вартості. 

Суд касаційної інстанції, з огляду на положення статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права і не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів на іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до встановлених цими судами на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів обставин.

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди не допустили неправильного їх застосування. Доводи, наведені в касаційній скарзі, є такими, що не спростовують правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права до встановлених на підставі безпосередньо досліджених та оцінених судами доказів.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Микалаївської митниці  ДФС залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 - без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна 
 В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду