ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

16 квітня 2019 року 
справа №820/5615/14
адміністративне провадження №К/9901/26685/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби 
на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26 липня 2016 року у складі судді Тітова О.М.,
та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року у складі суддів Рєзнікової С.С., Бегунца А.О., Старостіна В.В.,
у справі №820/5615/14 
за позовом Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» 
до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби 
про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В : 

26 березня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу від 17 березня 2014 року № 0000174000  та  № 0000164000,  з мотивів  безпідставності їх прийняття. 

Розгляд справи здійснювався судами неодноразово, судові рішення які є предметом касаційного перегляду цієї справи є результатом нового перегляду на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2015 року, якою  касаційну скаргу податкового органу задоволено частково, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року у справі № 820/5615/14 залишено без змін в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 17 березня 2014 року № 0000164000, в іншій частині позовних вимог постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року та постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року у справі № 820/5615/14 скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

26 липня 2016 року постановою Харківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року, позов Товариства задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення податкового органу від 17 березня 2014 року  №0000174000, з мотивів правомірності формування Товариством, як платником податків витрат на суму 2152625 грн у першому кварталі 2012 року по здійснених операціях зі страхування відповідальності перед третіми особами, чим спростовано висновок податкового органу про заниження позивачем податку на прибуток у сумі 452051 грн 25 коп.

21 лютого 2018 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Доводить порушення позивачем положень підпункту 140.1.6 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України, які не застосовані судами попередніх інстанцій при вирішенні цієї справи.

Позивачем заперечення або відзив на касаційну скаргу податкового органу до Суду не подавались, що не перешкоджає її розгляду по суті.

09 грудня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу, після усунення її недоліків на виконання ухвали цього суду від 15 листопада 2016 року та витребувано справу №820/5615/14 з Харківського окружного адміністративного суду.  

17 січня 2017 року справа №820/5615/14 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

21 лютого 2018 року справа №820/5615/14 разом із матеріалами касаційної скарги №К/9901/26685/18  передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права,  не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди попередніх інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за номером 00165712, перебуває на податковому обліку з 17 серпня 1994 року, є платником податку на додану вартість з 12 вересня 2000 року.

Податковим органом у січні - лютому 2014 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток по взаємовідносинам з ПрАТ СК «Дніпроінмед» за період з 01 січня 2012 року по 31 березня 2012 року та надання Товариством розрахунків коригування сум податку на додану вартість, до податкової декларації з податку на додану вартість за лютий, квітень, червень, липень, жовтень 2013 року, де проведено повернення передплати фізичним особам, результати якої викладені в акті перевірки від 26 лютого 2014 року №56/28-09-40-00-14/00165712 (далі акт перевірки).

17 березня 2014 року керівником податкового органу згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, на підставі акта перевірки прийнято податкове  повідомлення-рішення №0000174000, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 452051 грн, за порушення підпункту 138.10.9 пункту 138.10 статті 138, підпункту 140.1.6 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 226026 грн на підставі абзацу 2 пункту 123.1 статті 123 цього кодексу.   

Також встановлено, що 01 лютого 2012 року між позивачем та ПрАТ СК "Дніпроінмед" укладено договір добровільного страхування відповідальності перед третіми особами №СШ/О1/О3/12-ОТБ, за умовами якого предметом договору є страхування відповідальності перед третіми особами, а саме: страхування направлено на продукцію, яка була реалізована ПАТ "ХМЗ "Світло Шахтаря" згідно договору №125 від 11 травня 2010 року на поставку конвеєра, який укладено з ТОВ "ТК "Вітол". Згідно специфікації №269 від 28 лютого 2012 року вантажоотримувачем є ПСП "Шахта ім. Героїв космосу" ПАТ "ДТЕК "Павлоградвугілля".

На думку відповідача взаємовідносини між ПАТ "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" та ПрАТ СК "Дніпроінмед" мають ознаки нереальності, а витрати по страхуванню у першому кварталі 2012 року за наслідком господарських операцій із вказаним контрагентом включені позивачем до витрат на збут без належних правових підстав, також відповідач в акті робить посилання на дані акта документальної позапланової перевірки від 09 серпня 2013 року №489/222/21870998,  перевірки ПАТ "СК "Дніпроінмед".

Оцінюючи спірну операцію суди попередніх інстанцій здійснили аналіз положень підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, якими визначено зміст витрат, та її склад до якого входять витрати операційної діяльності та інші витрати, у тому числі передбачені  абзацом "г" підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 цього кодексу, яким встановлено, що до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Статтею 140 Податкового кодексу України встановлені особливості визначення витрат подвійного призначення, пунктом 140.1 цієї статті зазначено, що при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення, як встановлені підпунктом 140.1.6, зокрема, будь-які витрати із страхування фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору.

За загальним правилом встановленим пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Узагальнюючи аналіз наведених норм суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що витрати зі страхування ризиків платника податку відносяться до валових витрат подвійного призначення, тобто таких, які в рахунок зменшення податкової бази приймаються у разі, якщо вони пов'язані безпосередньо з господарською діяльністю підприємства.

Види добровільного страхування встановлені статтею 6 Закону України "Про страхування", до яких належить страхування відповідальності перед третіми особами та страхування фінансових ризиків.

За висновками судів попередніх інстанцій страхування відповідальності перед третіми особами утримує в собі ознаки страхування інших ризиків у розумінні підпункту 140.1.6 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України, а витрати, понесені у зв'язку із укладенням договору такого страхування є пов'язаними з господарською діяльністю позивача та мають враховуватись при формуванні валових витрат за звітний період. 

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій висновувалися також на тому, що доказів страхування позивачем фіктивних операцій податковим органом не подано, фактів не співрозмірності страхових виплат відповідачем також не надано,  контрагент позивача, ПрАТ СК "Дніпроінмед", як юридична особа на момент укладання та виконання договорів страхування мав цивільну правоздатність і дієздатність, був зареєстрований у ЄДРПОУ з 18 листопада 1994 року та  зареєстрований як фінансова установа, за видом діяльності КВЕД здійснював інші послуги у сфері страхування (код 66.03.0), страховиком у розумінні статті 2 Закону України «Про страхування».

Відповідно до Розпорядження Держфінпослуг від 28 серпня 2003 року № 40 "Про затвердження ліцензійних умов провадження страхової діяльності" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 вересня 2003 року №805/8126), страховик має право здійснювати страхову діяльність після отримання відповідної ліцензії, страховик зобов'язаний прийняти та зареєструвати в уповноваженому органі правила страхування для здійснення страхової діяльності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПрАТ СК "Дніпроінмед" здійснювало діяльність відповідно до ліцензії на провадження добровільного страхування відповідальності перед третіми особами АВ №58478, дослідженні умови договору добровільного страхування відповідальності перед третіми особами, за результатами якого суди дійшли висновку про те, що при укладанні договору добровільного страхування відповідальності перед третіми особами між ПрАТ СК "Дніпроінмед" та ПАТ Харківський машинобудівний завод "Світло шахтаря" дотримано вимог частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України та дотримано вимог спеціального законодавства, що регламентує відносини зі страхування, з огляду на аналіз положень статей 4,  8, 16 Закону України «Про страхування».

Здійснивши системний аналіз вищеозначених норм та дослідивши всі документи у справі суди попередніх інстанцій встановили, що укладений договір страхування протягом періоду, що перевірявся, відповідає приписам статті 16 Закону України "Про страхування" та містить підписи сторін, що підтверджує волевиявлення сторін на укладання правочину та настання відповідних правових наслідків, перерахування по укладеному договору страхування страхових платежів (внесків, премій) також свідчить про вчинення дій сторонами правочину на настання відповідних правових наслідків, що підтверджується наданими до перевірки банківськими виписками.

Суд касаційної інстанції оцінюючи доводи касаційної скарги визнає їх неприйнятними з огляду на те, що пославшись на порушення позивачем положень підпункту 140.1.6 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України та неправильне застосування цих норм судами попередніх інстанцій відповідач не довів склад податкового правопорушення в розумінні статті 109 Податкового кодексу України. Доводи про ненастання страхового випадку є неприйнятними з огляду на те, що надання послуги страхування не пов'язане безпосередньо з настанням страхового випадку, як обов'язкової та неминучої події, оскільки сутність послуги страхування полягає у тому, що застрахована особа (страхувальник) за плату страховику отримує захист від наслідків можливого настання відповідної події, протягом строку дії договору страхування застрахований інтерес страхувальника є захищеним, а страхова послуга наданою.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність у позивача відповідних первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Суд визнає неприйнятними доводи податкового органу стосовно доцільності та раціональності укладення договору добровільного страхування, з точки зору досягнення економічного результату, з огляду на те, що укладаючи цей договір, Товариство, як суб'єкт господарювання реалізує свою господарську компетенції, висновуючись на принципах господарської діяльності, яка знаходиться за межами контролю податкового органу.

Суд зазначає, що відповідачем касаційною скаргою не обґрунтовано, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.  

Відповідач касаційною скаргою просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно здійснення господарських операцій із контрагентом позивача, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга  відповідача залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26 липня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року у справі №820/5615/14 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф. Ханова 

Судді:                                                                                                     І.А. Гончарова

                                                                                                    І.Я. Олендер