ПОСТАНОВА
Іменем України

26 березня 2019 року 
Київ
справа №826/17973/14
адміністративне провадження №К/9901/5220/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2014 (суддя Амельохін В.В.)  та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 (головуючий суддя Кузьменко В.В., судді: Василенко Я.М., Степанюк А.Г.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЛ ГРУП» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ТЛ ГРУП» звернулось з позовом до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягала у неприйнятті рішення про відмову у митному оформленні товару за митною декларацією від 02.09.2014 №100270001/2014/282082 в межах строку, відведеного статтею 255 Митного кодексу України для завершення митного оформлення; визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару від 12.09.2014 №100270001/2014/400047/2.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду     від 26.02.2015, адміністративний позов задоволено. 

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції відповідач оскаржив їх у касаційному порядку. Київська міська митниця ДФС просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог митний орган посилається на те, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального і процесуального права, а тому судові рішення є незаконними та необґрунтованими. На переконання відповідача, у поданих позивачем до митного оформлення документах  наявні розбіжності та документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Відповідач вказує, що позивачем не надано в повному обсязі додаткові документи, які вимагались митним органом для підтвердження заявленої митної вартості. Як зазначає відповідач, дії митниці щодо коригування митної вартості товарів, що оскаржується є законними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства. Зазначені відповідачем доводи касаційної скарги перекликаються з доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

У поданих запереченнях на касаційну скаргу позивач зазначає, що касаційна скарга не спростовує рішень судів попередніх інстанцій, які по суті є законними, обґрунтованими та правомірними. Як наголошує позивач, митне оформлення товару здійснюється протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення контролюючому органу товарів, подання митної декларації або інших документів, які відповідно до закону її замінюють. Зокрема, митну декларацію було отримано посадовою особою митниці 02.09.2014 о 19:45год., однак повідомлення про призупинення митного оформлення було направлено декларанту лише 14:45год. 05.09.2014. Позивач вважає рішення судів попередніх інстанцій обґрунтованими, доводи касаційної скарги не спростовують законність прийнятих рішень, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Ухвалою Верховного Суду від 22.03.2019 попередній розгляд справи призначено на 26.03.2019.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини. Між ТОВ "ТЛ ГРУП" (Дилер) та компанією "JNBK CORPORATION PTE LTD" (Продавець) укладений дилерський контракт від 21.06.2012 №TL-01/06, згідно якого Продавець продає, а дилер купує товар (гальмівні колодки та диски торгової марки NIВК) в асортименті та кількості відповідно до додатку до Контракту №TL-01/06 та за ціною вказаною в Інвойсі, на умовах DAP (до складу в Києві) відповідно до правил "Інкотермс-2010".
Згідно Додатку від 10.07.2014 №1.6 до дилерського контракту сторони домовилися про поставку автомобільних гальмівних дисків (далі - Товар 1) та гальмівних колодок (далі - Товар 2) торгової марки NIBK, в кількості, зазначеній в Додатку № 1.6 до контракту.

02.09.2014 з метою митного оформлення товару позивач подав до митного органу електронну митну декларацію.

Митна вартість товару визначена декларантом за ціною договору.

Для підтвердження визначення митної вартості за першим методом, декларантом були надані документи: дилерський контракт з додатком до нього, додаткову угоду, рахунок-фактуру (інвойс), міжнародну автомобільну накладну (CRM), книжку МДП (Carnet TІR), пакувальний лист, сертифікат відповідності, сертифікат про походження товару, прайс-лист виробника товару, лист компанії "JNBK CORPORATION PTE LTD" з перекладом на українську мову, митну декларацію країни - відправлення  та інші документи. 
Відповідачем 12.09.2014 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №100270001/2014/400047/2 за яким митна вартість товару визначена за другорядним методом, а саме за ціною щодо подібних (аналогічних) товарів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що  надані позивачем відповідні документи є такими, що в повній мірі ідентифікують оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню та підтверджують його ціну, що підлягає сплаті на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість зазначеного товару за ціною договору, а відтак відсутні причини для застосування другого методу визначення митної вартості. Крім того, на думку судів, неприйняття рішення про відмову у митному оформленні протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню, подання митної декларації - є протиправною бездіяльністю.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Статтею 54 Митного кодексу України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 54 Митного кодексу України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною шостою цієї статті митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі, зокрема, неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу) та неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до положень частини другої статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 

декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 
зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 

рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 

якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 

за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно приписів 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості виходив з того, що подані документи містять розбіжності.

Стаття 57 Митного кодексу України встановлює, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частиною другою статті 58 Митного кодексу України визначено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
Згідно частини четвертої статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частина п'ята статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до положень статті 60 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем з метою підтвердження заявленої ним митної вартості, подавалися відповідні обов'язкові документи для визначення митної вартості імпортованих товарів, проте вони не були визнані відповідачем достатніми для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару.

При цьому, суд, вивчивши відповідні документи вважає їх такими, що в повній мірі ідентифікують оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню та підтверджують його ціну, що підлягає сплаті на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість зазначеного товару за ціною договору.

Як з'ясовано судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, що позивачем з метою підтвердження заявленої ним митної вартості, подавалися відповідні обов'язкові документи для визначення митної вартості імпортованих товарів, проте вони не були визнані відповідачем достатніми для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару.

У ході судового розгляду справи суди дійшли висновку,що відповідач не спростував контрактну ціну товару, витребуваних судом документів не надав, а також об'єктивну можливість і спроможність відповідача на підставі наданих позивачем документів визначити ціну та рівень митної вартості товару за ціною договору згідно правил,, визначених статтею 58 Митного кодексу України. Додаткових переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не надано, a інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Також, як встановлено судами, в порушення положень частини першої статті 255 Митного кодексу України, митне оформлення товару відповідачем не було завершене.
Відповідно до частини першої статті 255 Митного кодексу України митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Приписами цієї статті чітко визначено, що митне оформлення товару здійснюється протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює.

Судами попередніх інстанцій з'ясовані наступні обставини. 02.09.2014 з метою митного оформлення товару позивач подав до митного органу електронну митну декларацію.

03.09.2014 від інспектора митного посту «Столичний» надійшло повідомлення (протокол обробки № 74889) про необхідність надати сертифікат про походження товару встановленої форми для підтвердження країни походження товару згідно пункту 2 статті 44 Митного кодексу України.

04.09.2014 декларантом було направлено до митного посту «Столичний» відповідь на запит інспектора про надання документів, які підтверджують країну походження товару (підтвердження про отримання від 04.09.2014 о 14:42год. №249359). Листом декларант повідомив митний орган про безпідставність його вимог щодо надання сертифікату походження, оскільки декларантом було надано інвойс від 11.07.2014 №2768, в якому Продавцем компанією «JNBK CORPORATION PTE LTD» було зазначено країну походження товару торгової марки «NIВК» - Тайвань, що у відповідності до частини шостої статті 43 Митного кодексу України є декларацією про походження товару, тобто документом, що підтверджує країну походження товару, перелік яких визначений частиною першою статті 43 цього Кодексу.

Додатково разом з листом, відповідно до вимог статті 43 Митного кодексу України, декларант надав митному органу копію митної декларації країни експорту від 12.07.2014 №OD4G198052Q, яка також містила відомості про країну походження товару торгової марки «NIВК» - Тайвань (ТW).

05.09.2014 від інспектора митного посту «Столичний» надійшло повідомлення №75081 щодо призупинення митного оформлення та направлення  матеріалів до Управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Київської міжрегіональної митниці Міндоходів з метою кваліфікації правопорушення та можливість складання протоколу про порушення митних правил.

Дане повідомлення було направлене декларанту 05.09.2014, тобто через два дні після проведення огляду товарів 03.09.2014. 

Касаційний суд погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, який правомірно відхилив пояснення відповідача, викладені в апеляційній та продубльовані в касаційній скаргах, щодо робочого часу м/п «Столичний» до 20:00, а не 21:00, як зазначено судом першої інстанції, оскільки у даному випадку мова йде не про запізнення з прийняттям рішення про відмову у митному оформленні на одну годину, а про направлення такого рішення лише через два дні.

Суди попередній інстанцій дійшли вірного висновку, що неприйняття рішення про відмову у митному оформленні протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з Митним кодексом України товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа є протиправною бездіяльністю, з огляду на те, що протягом чотирьох робочих годин з моменту подання декларантом митної декларації відповідачем не було прийнято рішення про відмову у митному оформленні оцінюваного товару.

Крім іншого, неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз'яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Верховний Суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Згідно з частиною третьою статті 318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, у тому числі, щодо надання декларантом митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню, суд погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваного рішення відповідача.

Частиною першою-другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв'язку з цим суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог.
          
За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення. 

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева
І.Я. Олендер
Судді Верховного Суду