ПОСТАНОВА
Іменем України

12 березня 2019 року 
Київ
справа №804/20015/14
адміністративне провадження №К/9901/5617/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової Р.Ф.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 (суддя - Юрков Е.О.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 (судді: Іванов С.М. (головуючий), Чабаненко Є.В., Шлай А.В.) у справі №804/20015/14 за позовом Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, 
У С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Комунальне підприємство «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради (далі - позивач,                                 КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства») звернулось до суду з позовом до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про скасування    податкового повідомлення-рішення №0001591501 від 14.04.2014.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати» про здійснення оплати праці працівників в першочерговому порядку, а всіх інших платежів - після виконання зобов`язання щодо оплати праці, не мав можливості проводити своєчасну сплату податкового зобов'язання з податку на додану вартість, внаслідок чого у нього і утворилася податкова заборгованість перед відповідачем, на яку останнім і було нараховано штрафні санкції згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Також зазначає, що несвоєчасна сплата податкового зобов'язання з податку на додану вартість відбулася через відсутність коштів, у зв'язку із тим, що субвенції з державного бюджету по відшкодуванню пільг та субсидій для населення за надання послуг водопостачання та водовідведення підприємство отримує лише після 25 числа місяця наступного за звітним, що в свою чергу призводить до недостачі оборотних коштів позивача. Внаслідок незаконного застосування штрафних санкцій підприємству будуть нанесені збитки у сумі штрафу, що суттєво погіршить фінансове становище позивача.      
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
3. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2015, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015, відмовлено у задоволенні позовних вимог.
4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що позивачем не було здійснено у встановлені терміни сплати погашення сум згідно вищенаведених договорів про розстрочення, тому, суми податкових зобов'язань, визначені в такому договорі про розстрочення вважаються узгодженими і штрафні санкції, передбачені п.126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, нараховуються на загальних підставах, як на несвоєчасно сплачені узгоджені суми податкових зобов'язань. Враховуючи те, що узгоджені грошові зобов'язання з податку на додану вартість КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» були сплачені з затримкою, що позивачем фактично визнається, то застосування до нього штрафних санкцій у сумі 1 234 699,92грн. на підставі п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України є правомірним.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, позивач  подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
6. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для збільшення сум грошових зобов'язань згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з приводу правомірності якого виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті №993/151/03341339 від 28.03.2014, складеному за результатами камеральної      перевірки платника податку на додану вартість КП "НВУВКГ", яким встановлено порушення позивачем вимог абзацу першого та третього підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 та підпункт 14.1.3 пункту 14.1 статті 14 Закону № 2181-III, в частині несвоєчасної сплати узгоджених грошових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 6      173      499,60 грн,      в тому числі із затримкою більше 30 календарних днів на суму 6 173      499,60 грн.
За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення - рішення №0001591501 від 14.04.2014, яким  КП "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 992 календарних дні сплати грошового зобов'язання у розмірі 6      173 499,60 грн застосовано штраф у розмірі 20% розмірі суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання, а саме у розмірі 1      234 699,92 грн. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач відповідно до вимог підпункту 14.1.1 пункту 14.1 статті 14 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» надані розстрочки на      податкові зобов'язання, нараховані по деклараціях з податку на додану вартість. Так як погашення розстрочених сум, згідно зазначених вище договорів про розстрочення підприємством не було здійснено у визначені терміни сплати, то починаючи з дня, наступного за терміном сплати, суми податкових зобов'язань, визначені в даному договорі про розстрочення, вважаються узгодженими і штрафні санкції, передбачені підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України №2181-ІІІ були нараховані на загальних підставах, як на несвоєчасно сплачені узгоджені суми податкових зобов'язань.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. У доводах касаційної скарги позивач вказує на неврахування судами доводів позивача про те, що станом на 17.12.2014 відповідно до Постанови КМ України від 29.01.2014 №30, позивачем було погашено за рахунок різниці в тарифах заборгованість з податку на додану вартість в сумі 1 580 753,75 грн, у тому числі в межах спірного податкового повідомлення-рішення, що підтверджується платіжним дорученням про погашення податкового боргу.
9. Контролюючим органом заперечення (відзив) на касаційну скаргу позивача до суду касаційної інстанції не надано.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
10. Податковий  кодекс України 
10.1. Підпункт 14.1.39. пункту 14.1 статті 14
Грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
10.2 Підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
10.3 Стаття 32
Зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.
Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.
Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку.
10.4  Абзац перший пункту 57.1 статті  57
Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
10.5 Пункт 100.1 та 100.2 статті 100
Розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.
Якщо до складу розстроченої (відстроченої) суми входить пеня, то для розрахунку процентів береться сума за вирахуванням суми пені.
Платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.
10.7 Пункт 126.1 статті 126
Якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
11. Закон Україн «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).
11.1 Підпункт 5.3.1 пункту 5.3 статті 5
Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.
11.2 Підпункт 14.1.3 пункту 14.1 статті 14 
Платник податків, який звертається до податкового органу з заявою про розстрочення, відстрочення податкових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого податкового зобов'язання.
11.3 Підпункт 14.3.1 пункту 14.3 статті 14 
Розстрочення податкових зобов'язань надається на умовах податкового кредиту, за якими основна сума кредиту та нараховані на неї проценти погашаються рівними частками, починаючи з податкового періоду, наступного за періодом надання такого кредиту. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
12. На платника податків покладено обов'язок здійснити у встановлені строки сплату узгодженого грошового зобов'язання. 
13. Несплачене у встановлений законом строк узгоджене грошове зобов'язання визнається сумою податкового боргу платника податків. 
За несплату або несвоєчасну сплату платником податків узгодженої суми податкового зобов'язання, такий притягується до відповідальності у вигляді штрафу на умовах визначених податковим законодавством.
14. Передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов'язання у встановлені законом строки.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
15. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
16. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у встановлені законодавством строки грошові зобов'язання, самостійно задекларовані відповідно до податкових декларацій, не сплатив у зв'язку із чим у останнього утворився податковий борг з податку на додану вартість, також КП «НВУВКГ»      були отримані розстрочення податкового боргу, про що укладені відповідні договори про розстрочення.
Оплата за договорами розстрочення грошових зобов'язань була здійснена позивачем з затримкою, що позивачем не заперечується, а отже, наявна несвоєчасна сплата зазначених узгоджених грошових зобов'язань. 
Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що оскільки позивачем не було здійснено у встановлені терміни сплати погашення сум згідно вищенаведених договорів про розстрочення, суми податкових зобов'язань, визначені в такому договорі про розстрочення вважаються узгодженими і штрафні санкції, передбачені п.126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, який діяв на момент вчинення правопорушення, нараховуються на загальних підставах, як на несвоєчасно сплачені узгоджені суми податкових зобов'язань. Враховуючи те, що узгоджені грошові зобов'язання з податку на додану вартість КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» були сплачені з затримкою, то застосування до нього штрафних санкцій у сумі 1 234 699,92 грн на підставі п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України є правомірним.
При цьому, судами правомірно відхилено доводи позивача відносно того, оскільки при нарахуванні штрафних санкцій не було враховано, що несвоєчасна сплата розстрочених грошових зобов'язань з податку на додану вартість відбулася не з вини КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», а через відсутність коштів, зокрема, у зв'язку із тим, що субвенції з державного бюджету по відшкодуванню пільг та субсидій для населення за надання послуг водопостачання та водовідведення підприємство отримує лише після 25 числа місяця наступного за звітним, що, в свою чергу, призводить до недостачі оборотних коштів позивача,  оскільки вказане не є підставою для звільнення платника податків від обов'язку вчасної сплати встановлених чинним законодавством податків та не виклює відповідальності за неналежне виконання цих обов'язків.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
17. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи положення статей 14, 32, 57, 100, 126 Податкового кодексу України дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 слід залишити без задоволення.
18. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
19. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 у справі №804/20015/14 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
І.Я.Олендер
І.А. Гончарова 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду