Справа № 450/1694/16-ц                                 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-ц/811/2805/18                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 63

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
секретаря: Фейір К.О.
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання особи недієздатною,-

ВСТАНОВИЛА:

13 липня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання його дружини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною.
В обгрунтування заяви покликався на те, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружиною. Ще до одруження він помічав деякі відхилення у психіці дружини та її поведінці, однак не звертав на це уваги. 
Зазначає, що від родичів ОСОБА_4 йому було відомо, що остання знаходилась на обліку у психоневрологічному диспансері у м. Кранодар Російської Федерації. ОСОБА_4 неодноразово зникала з дому на декілька днів. В період з 1987 року по 1991 рік ОСОБА_4 у зв»язку з погіршенням стану здоров»я проходила дікування у лікаря-психіатра ОСОБА_5. Однак, на обліку у психоневрологічному диспансері не перебувала.
На початку 2016 року стан психічного здоров»я ОСОБА_4 погіршився, дружина поводила себе неадекватно, у неї змінювався настрій від депресії та пригніченості до невмотивованої дратівливості та страху. 12 квітня 2016 року ОСОБА_4 повторно зникла, тому заявник змушений був звернутися із відповідною заявою в поліцію. 26 червня 2016 року заявник знайшов дружину в с. Солонка, Пустомитівського району, Львівської області. 26 червня 2016 року, коли дружин повернулась додому, заявнику вдалося її переконати поїхати до лікаря-психіатра, який після проведеного огляду рекомендував розпочати стаціонарне лікування ОСОБА_4 у зв»язку з виявом у неї симптом психологічних розладів. У лікарні ОСОБА_4 перебувала один день, після чого відмовилася від лікування та покинула лікувальний заклад, про що не повідомила ні заявника, ні інших членів сім»ї. 
У зв»язку наведеним просив заяву задоволити та визнати ОСОБА_4 такою, що не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересована особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Зимноводнівської сілької ради Пустомитівського району Львівської області про визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 недієздатною - відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з»ясуванням усіх обставин справи. 
В апеляційній скарзі посилається на те, що в основу судового рішення покладене суперечливе заключення лікаря-психіатра Пустомитівської ЦРЛ, згідно якого ОСОБА_4 перебуває на консультативному обліку в лікаря-психіатра районної лікарні та немає достатніх підстав вважати, що вказана особа потребує призначення експертизи для визначення її психічного стану та припускати, що вона позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Вказує, що судом не враховано і не надано належної оцінки тому факту, що лікар-психіатр Пустомитівської ЦРЛ особисто не спілкувався з ОСОБА_4, не оглядав її, не спілкувався з нею з приводу її хвороби та не надавав їй психіатричну допомогу.
Крім цього зазначає, що ухвала суду про відмову у примусовому направленні ОСОБА_4 на судово-психіатричну експертизу не відповідає вимогам діючого законодавства та встановленим фактичним обставинам справи.
Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року скасувати та заяву ОСОБА_2 про визнання його дружини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною задовольнити.
Сторони в судове засідання не з»явилися, хоча про час та дату розгляду справи були належним чином повідомлені.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 суд виходив з того, що заявником не доведено, а судом не встановлено, що ОСОБА_4 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
З такими висновком колегія суддів погоджується з наступних мотивів. 
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод безпосередньо застосовується при розгляді справ у судах України.
Положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Стаття 1 зазначеного Закону визначає психічний розлад, як розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті. Тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних зі станом її психічного здоров'я (ч. 1 ст. 7 Закону).
Згідно абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров'я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. 
Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в лікаря-психіатра Пустомитівської ЦРЛ, що пітверджується довідкою № 264 від 09 вересня 2016 року.
Згідно довідки № 1268д від 13 травня 2016 року, виданої Львівським обласним клінічним психоневрологічним диспансером, ОСОБА_4 не перебуває на обліку, 01 липня 1987 року одноразово зверталась за консультативною допомогою.
Встановлено, що з 26 червня 2016 року по 27 червня 2016 року ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в Пустомитівській ЦРЛ з діагнозом: затяжний розлад адаптації з переживанням над цінних ідей релігійного змісту, що доходять до рівня фанатизму та ідеями ревнощів, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 04076/16. На час виписки із лікарні 27 червня 2016 року лікуючим лікарем встановлено відсутність у поведінці ОСОБА_4 психотичної симптоматики, антисоціальних соціальних намірів та тенденцій, а відтак показів для госпіталізації ОСОБА_4 в примусовому порядку. 
Згідно консультаційного висновку спеціаліста Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології № 272 від 13 вересня 2016 року ОСОБА_4 скарг на стан психічного здоров»я не пред»являє, орієнтована всебічно достатньо, контакт продуктивний, на питання відповідає по суті, мислення послідовне, логічне, цілеспрямоване, маячних ідей не висловлює, обманів сприйняття не виявляє, критика до свого стану достатня. В результаті проведених досліджень на момент огляду психічних розладів не виявлено. Рекомендовано ОСОБА_4 вирішити соціальні питання за місцем проживання. 
Згідно ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_4 недієздатною було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: чи хворіє ОСОБА_4 психічним захворюванням; чи може ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій та керувати ними. 
Встановлено, що у зв»язку з неявкою ОСОБА_4 на виклик експертів для проведення експертизи, ухвала суду від 12 вересня 2017 року повернута Комунальним закладом «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» до Пустомитівського районного суду Львівської області без виконання. 
Відповідно до ч. 2 ст. 298 ЦПК України у виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.
Судом, на підставі пояснень лікаря-психіатра, встановлено, що доцільності для примусового направлення ОСОБА_4 на судову-психіатричну експертизу немає, а диспансеризація такої здійснюється у вигляді консультативного нагляду.
Враховуючи наведене та те, що ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій заявником не надано, а судом не здобуто належних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про необгрунтованість вимоги ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_4 недієздатною. 
       Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують. Підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та скасування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року колегія суддів не вбачає. 
Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р. 

                                                                Приколота Т.І.